 Marcus Evangeliet er det elste evangelium, vi kender, og det er også det korteste. Marcus, han er evangelisternes hitchcock, han har sandt for at drame og for suspens. Marcus' poængte er, at Jesus er messias. Det er det, han vil fortælle historien om. Men Jesus er messias på en anden måde end den, som man havde forventet. Men lige først, hvordan daterer vi Marcus Evangeliet? De fleste daterer det til omkring over 90, fordi det nevner en vigtig begivenhed i den antiket jøddom. Den antiket jøddoms 911, kunne vi sige, nemlig templets fald. Det jødiske temple blev udlagt af rumerne i over 90 efter Kristus, og den begivenhed nevnes i Marcus Evangeliet. Prøv at se her, hvordan Jesus taler, da han står på oljebjerget, nærmest med den her udsigt, og kigger hen på templet. Ser du disse mægtige bygninger, der skal ikke laves sten på sten tilbage, men alt skal brydes ned. Nu kan vi selvfølgelig ikke vide, om Jesus kunne forudsige i templets fald, men de fleste heller til, at det her må være skrevet efter templets fald. Så Marcus er skrevet måske lige efter over 90. Men hvem skriver Marcus Evangeliet, og til hvem er det skrevet? Selve ordet Marcus Evangeliet er sikkert fra det andet århundret, hvor man har forsøgt at lægge dette anonyme skrift i munden på en figur fra det første århundret. Marcus, han var apostlen Peters medarbejder, og så har man altså forsøgt at give skriften en særlig autoritet ved at tillægge det Peters medarbejder. Men Evangeliet selv er kritisk over for disiblene, så det er svært at forestille sig, at det skulle være skrevet af en af Peters gode venner. Så skriftet er anonymt. Vi hører ikke noget om, hvem der har skrevet det. Det er skrevet til hiddning i kristne. Det vil altså sige Christus Trone, som ikke er jødre. På det her tidspunkt er Christus bevægelsen ved at vokse sig stor og har et flertal af ikke jødre i sig. Marcus henvender sig til dem. Vi kan se, at han bruger rum og skal låne ord, og vi kan også se, at der er et eksempel, hvor Feisæerne kommer til Jesus og kritiserer Jesus for den praksis, han har med sin disible. De vasker ikke hænder, inden de spiser, og så forklarer Marcus sin læsere, hvad det hele handler om. Prøv at høre. Feisæerne og jødrene i det hele taget spiser nemlig ikke før de har vasket hænderne med en hånd fuld vand for at overholde de gamle årligværing. Marcus forklarer altså sine læsere og noget her, som en vær er jøde mod vide, så han henvender sig til ikke jødriske læsere. Lad os kigge lidt på Marcus Evangelis forløb, fordi Marcus er den første, der konstruerer den her fortælling om Jesus, der består af to hovedmodulere. Først hører vi om Jesus virke nordpå i Galilea, hvordan han succesfuldt går rundt og helbredder. Jesus er ikke den store prædikant i Marcus Evangelis, det kommer senere i Matthäus, Lukas og Johanus Evangelis. I Marcus er det først og fremst undergøren, man lægger mærke til, Jesus som hiler. Og så har vi altså det andet modul Jesus Lidelse og Død og obstandelse i Jerusalem. De danske oversættelser af Marcus Evangelis har så en lille smule mere, nemlig nogle historier om Jesus til synekomster for sin disible efter opstandelsen. Men de fleste forskere vil mene, at det er senere og tilægge. Vi har det ikke med i de elste handskræfter. Så historien slutter, sikkert som den gør i 16 og 8. der, kvinderne løber væk fra graven og de siger ikke noget til nogen, for de var bange. Det må man sige, så være en hitskogslutning. Men selvfølgelig har de sagt noget til nogen, ellers havde vi ikke Marcus Evangelis. Lad os kigge lidt mere på hovedelementerne i fortællingen. Historien begynder med Jesu dob. Vi har altså ikke nogen barndomsfortælling om Jesu fødsel og barndom, som vi senere får i Matthäus og Lukas Evangelis. Men vi begynder med Jesu dob, og Jesus er ikke sent fra himlen, som han er senere i Johans Evangel, men han er en almindelig formjøde, som kommer ud til Johans døben for at blive døbt, ligesom andre formjøder. Men her sker der altså noget særligt, fordi duen kommer ned fra himlen og der lyder en røst, du er min elskede søn, i dig har jeg fundet velbehag. Så Jesus bliver altså her udvalgt, vi taler om en possessionistisk kristologi. Jesus bliver udvalgt til at være Gud's søn, til at få en særlig opgave. Han kommer ikke fra himlen, som en Gud sent til jorden. Jesus går så ud og udfører sit virke, og det første han siger, det er tiden er inde, Gud's rige er kommet nere. Jøderne havde en forestilling om, at Gud ville overtage magten i verden, så de sataniske kræfter ville tabe, og det er det, som Jesus indvarsler med sine helbredelser, som viser, at nu begynder Gud at tage magten, alt det unge begynder at få svinde fra verden. Så Jesus starter som en enorm populære hiler, kunne vi sige, i Marcus Evangeliet. Og så har vi også noget, et underligt fenomen i Marcus, det vi kalder Messias himligheden. Nemlig det, at Jesus ganske visker rundt og spreder ideen om Gud's rige, men han ville ikke have, at folk skal sige, at han er Messias. Det holdes som en slags himlighed, og disiblen kan heller ikke helt forstå, hvem han er. Vi taler om Messias himligheden, den afsløres først til sidst i Evangeliet, det skal vi se på om lidt. Men først kan vi lige se på den aller første linje i Evangeliet, begyndelsen på Evangeliet om Jesus Christus, Gud's søn. Marcus skriver her tydeligt, at han mener, Jesus er Gud's søn og Christus, men Jesus siger det aldrig selv i Evangeliet. Det er op til andre at bedøme, og det afsløres først til sidst for alvor. Så har vi et vennepunkt i fortællingen, fordi Jesus starter som jeg siger succesfuldt, men nu begynder han at sige, at han skal lide og dø i Jerusalem. Og det kan disiblen ikke tåle og høre, så Jesus giver dem en ordentlig reprimante, det her siger han til Peter. Vi bag mig satan, for du vil ikke være Gudvill, men hvad mennesker vil. Der er altså noget, der indvarsles her, nogle andre forventninger om, hvad det vil sige og hvad Messias end dem som Peter havde. Kulminationen er på mange måder tempelaktionen, da Jesus kommer til Jerusalem og kommer i kambolage med de myndighederne ved templet. Han driver de handlede ud af templet, det er Neph, historisk korrekt, det er jo en kæmpe templet plads. Men altså selve det, at Jesus bliver uendere med præsterne ved templet, er sikkert en historisk korrekt forhold, som ligger bag idé, at han bliver korsfestet og henrettet af rumerne. Jesus kommer jo til sidst for en døm og etableres et justitsmord, han bliver korsfestet, og det sidste, at han siger på korset er, min Gud, min Gud, hvorfor du forladt mig. Marcus er på træt, at Jesus er en mere menneskelig Jesus, kunne vi sige, end dem, vi får senere i Johanus Evangeliet, for eksempel. Det her er et citat fra salmet 22 i det gamle testamente. Marcus vil måske også gerne vise, at Jesus dør med fromme over på leben, han dør med et fader, hvor, så at sige. Det er vigtigt for Marcus at vise, at Jesus død har en betydning. Og den betydning, han tilægger, at Jesus død er, at Jesus død erstatter den betydning, templet havde i jøddomen. Jeg var inden på, at Marcus måske har skrevet lige efter templets fald, så hermed er statter Jesus død templet, kunne vi sige. Da Jesus dør, så sker der det, at forhænget i templet flænges, som en symbolhandling, der skal illustrere for os, at nu er det stud med templets funktion, det er Jesus som er det sted, hvor Gud er til stede. Og vi har også et udsag om tidligere i evangeliet, hvor Jesus siger, at menneskesønden er kommet for at give sit liv som løsesum for mange, så det som templet før og kunne, det kan jeg i Jesus nu. Da Jesus dør, så udrober en rumosk offizier sandelig, den mand var Gud's søn. Her afsløres, til dels, skal vi måske sige, den der messias hemlighed, som vi har haft i løbet af evangeliet. Og den hitskogs suspens, som Markus har arbejdet med, bliver udløst. Det er jo et bemærkelighedsværtigt, at det er en rumosk offizier, som siger de mest centrale ord her til sidst. Måske er der et hint der fra Markus til sine læsere, i skal vide, at det ikke kun er jøder, som kan tro på messias, det kan jeg rumere og ikke jøde altså også. I øvet, så havde vi tidligere i evangeliet Peter, som sagde, som også bekendte, at Jesus var messias. Han sagde, du er Christus, men Jesus forbød Peter at tale om det, fordi Peter havde jo ikke forstået, hvad de ville sige at være Christus, nemlig, at Jesus skulle lide at dø. Lad os konkludere her til sidst, hvad er det Markus evangeliet handler om? Ja, der er selvfølgelig mange formål, men de vigtigste kan være dem, jeg nevner her. Markus forsøger at formulere en jødedom uden tempel. Christendom var på det her tidspunkt en del af jødedomen, og da tempelet falder, forsøger man nu at erstatte tempelet på forskellige måde. En måde er Markusus, det er Jesus, som er det nye tempel. Markus præsenterer også en messias tro, som ikke kun er for jøder, men som gælder alle. Jeg nevnte, at det var den rumorske sætntorion, og den rumorske officier, som bekender til sidst. Han åbner jødedomen op med sit evangelisk krift. Og endelig præsenterer han en ny messiasforståelse. Jeg sagde til at begynde med, at Markus vil præsentere Jesus som messias, men ikke på den måde, som man havde forventet. Jesus er en messias ikke som politisk konge, men som den, som erstatter tempelet og som dør for sit folk.