 Vores emne i dag er blodprop i hjertet, og jeg vil begynde med at fortælle jer, hvorfor det er et alvorligt og vigtigt emne. Jærtekarshydom er den hyppeste dødsorgssage på verdensplan, og ved at træde dansker dør en jærtekarshydom, så vi har formentlig allesammen en ven, eller et familiemedlem, der har været så uhelig. Også hjertestop er en meget vigtige og alvorlige ting, selvfølgelig. Hver år i Danmark er der omkring 3.500 mennesker, der dør, eller der får hjertestop udenfor hospital, og mange af dem er faktisk fortsatet af en blodprop i hjertet. Der er altså cirka 10 personer, der dør i Danmark hver eneste dag, for næsten alle hjertestops tilfælde dødesværre, kun cirka 175 af de 3.500 overlever. Vores emne i dag er blodprop i hjertet, og der er om året cirka 12.500 dansker, der bliver ramt af en blodprop i hjertet, og af dem dør mere end 4.000 mennesker. Så som de unge mennesker vil sige, vi har altså et mega problem. Jeg har begyndt med at fortælle jer lidt om symptomerne, og det er næst lidt om, hvordan vi diagnostiserer og behandler patienterne af kudt, og så lidt om, hvad der er sket inde for de sidste 25 år, hvordan vi behandler nu, og hvordan vi prøver på at forbedre vores behandling og forbygelse ved at lave forskning. Symptomerne på blodprop i hjertet er typisk, at man får meget kraftige brødsmærter, der sidder i venstre side af brødskassen eller indbag brødsbenet, nogle gange stråler smærterne ud i armen eller op i keppen. Det er det hyppeste, og så er man sådan set ikke i tvivl om, at der er et eller andet galt. Men i nogle tilfælde er der ikke smærter. Cirka hver 5. patient har faktisk kun lidt ubehaget, og måske nogle angstsymptomer, og så kan det være ledesagen og noget nød. Det er specielle succesypacenter, og også nogle gange kvinder, hvor symptomerne viser sig lidt anderledes. Hvad skal man så gøre, hvis man får de her symptomer? Skal man ringe til læn, eller skal man tage på skadestuen? Nej, det skal man ikke. Man skal ringe 112, for det gælder simpelthen om at få fat i en ambulans, så hurtigt som muligt. Når ambulansen kommer, så bliver det taget et akut hjertekartogram, og hvis man er vant til at se på hjertekartogramer, så kan man se på hjertekartogramet om det drejer sig om en stor blodprop, som vi ser her på skitsen nederst. Hvis man ikke kan se det her ude i ambulansen, så kan man gøre det, at man kan sende hjertekartogramet ind til en ung vaksilat og sidde ved en computer inden på syghuset, som så kan se hjertekartogramet på skærmen, og så kan han tage stilling til om det drejer sig om en stor blodprop, og kan ringe tilbage til ambulansen og tale med faldgræderen og patienten. Og hvis det er en stor blodprop i hjertet, så gælder det at komme ind på et hospital og få lavet en ballongbehandling så hurtigt som muligt. Man kan allerede i ambulansen startbehandling, man kan give blodfotøndende behandling med mavnyl og eventuelt andre stoffer, man kan give ildt, man kan give nysglyserin og man kan give morphin for linders mærderne. Men nu kunne jeg godt til mig at fortælle lidt om, hvad der egentlig har sket inden for de sidste fem år, for faktisk har behandlingen af blodprop i hjertet undergået i en rive udvikling. I 1960'erne var der sådan, at hvis man blev indlagt med en blodprop på en hjertafdeling, så døde 25-30% af vores patienter. Og i nu tiden er vi helt nede på omkring 5%, så der er altså sket betydelige fremskridt. Der var nogle læge i 1944 som modtog de første patienter, jeg så med blodprop i hjertet, der havde vi faktisk ikke så meget, vi kunne gøre. Vi kunne give patienterne morphin og vi kunne give dem ild, så kunne vi overvå hjerterytmen og så kunne vi kaner give dem et strømstød, hvis det var sådan, at de fik en alvorlig hjerterytme for styrrelse. Vi havde ikke så meget andet, og patienterne var indlagt i flere uger på afdelningen. Og jeg tror, at et af problemerne var, at vi vidste simpelthen ikke nok om, hvad det var der foregik. Vi havde ikke fuldstændig styr på, hvad det egentlig var, der foresade en blodprop. Det ved vi mere om nu. Vi ved, at overforkalning i hjertets krænspulsorerne er de år, vi ser på billedet her, der forsyner hjertemusklen. De foregrener sig om, at man har en højere og en venstre, så foregrener de sig at gå ind og give blodforsyning til hjertemusklen. Når man bliver født, så har man nogle glatte, normale krænspulsorer, men efterhånden, som vi bliver ældre, så udvikler vi alle sammen overforkalningen. Og der kommer aflejringer, vi kalder det plakdannelse, og vi kan se, at der kommer forandringer, som kan give anledningen til en forsnævring i årene. Når man får sådan en blodprop, så ved vi nu, at det hyppest er fordi det her plak, der sidder i karvikken, foresader overforkalning, det bræster, det går i stykker. Så der kommer et hull i karvikken, og så sker der det, at blodplader fra blodet, de sætter sig fast, da hvor hullet er i et forsøg på at låge hullet. Og så får man etableret det, vi kalder en lille blodprop. Der kan stadigvæk være blodforsyning ud til hjertemuslen, fordi der måske kun er en delvis aflukkning. Men så hos nogen, der sker der sig det, at blodpladerne kalder på noget i vores korrelationssystem, noget, der får blod til at størkne, og så bliver der dannet en enlig blodprop, der består af røde blodlemmer, fibrin og blodplader, som kan lukk af for karforsyningen. Så vi nu får en pesæt med meget kraftigt brødsmærter og en stor blodprop og svære EKG-forandringer. Hvis vi ser en lidt anden tegning af, hvad det er der foregår, så kan I se, at hvis blodpropen dannes ind i sådan en grænspuls over, så vil det være et område i hjertemuslen, hvor der ikke kommer blodforsyning, hvor der ikke kommer ild ud. Det viser sig så ved, at man får smærter i brøstet, og det, der sker i hjertemuslen, det er, at hjertesellerne dør gradvist. Jo længere tid, der er aflukket, jo flere celler dør, og man får det, man kalder et hjerteinfakt, hvor der opstår et område med dødtvæv i hjertemuslen. I kan se et tversnit af hjertet her, hvordan det ser ud, og det her en faktområde, det bliver efterhånden til arvæv. De komplikationer, man kan have når man har en blodprop i hjertet, hvis man har et stort område, der lider, det kan være f.eks hjertesvigt eller det sjok, fordi man får en nedsat pummefunktion, fordi det er det område, hvor der er en fakt, det vil ikke kunne trække sig sammen, og på sikkel bliver det, som sagt, til arvæv, så man kan få ophåbning af blod i lungerne, og man kan få sjok. Man kan også rykke med forstyrelser, og hvis man er rigtig uheldig, så vil man på det her tidspunkt få hjertet stopp, og så har I sikkert set på film, at når skopet ser ud på den øverste tegning eller den midteste tegning, så er det, at man styrter ind og giver patienten et stød, og så går det faktisk ofte relativt godt. Behandlingen nu om dagen går egentlig på, at man prøver fjernblodpropen. Det var vi ikke rigtig klar over i begyndelsen, men nu ved vi, at det er det, det går ud på. Vi ved, at de centrale komponenter er blodpladerne, og det er det stof, der hedder fibrin, som får blodpropenteret hænges sammen. Og vi har egentlig to medicinske behandlingsmetode. Vi kan forsøge at hæmme blodpladerne, det kan man gøre, for eksempel med maronyl, som er en tablet, eller også så kan vi prøve at opløse fibrinet med det, vi kalder fibrinolysbehandling, altså et medicament, som man indgiver i årene. Og i 1988 kom der faktisk en banebrydende undersøgelse, hvor man undersøgte patienter med store blodprop i hjertet, fandt ud af, at det var det, de fejlede, og så startede man behandlingen med fibrinolysse og eller maronyl. Og vi kan se her på kurven, at efter 35 dage hos de patienter, som ikke fik nogen behandling, dengang gav man nogle af dem at placebo, der var der en dødelighed på over 13%, men hvis man kombinerede fibrinolysse og maronylbehandling, så kom man ned på 8% dødelighed efter 30 dage. Så der var en klark vinst af denne behandling, og vi begyndte at bruge fibrinolysse og maronyl på cirka det her tidspunkt. Der kom så efterhånden andre behandlingsmetoder, at vi begyndte at behandle patienter med overfokalning i krænsproduktorerne med ballong, hvor vi igen med et ballong kan tætte udvidde forsnævringen, og i nogle tilfælde efterhånden også, så at sætte sådan et rørformel gitter en stendt ind. På den måde kunne man eventuelt fjerne hele blodproben og forsnævringen. Og I kan se her på det næste billede, hvordan det ser ud, når man kommer ind med en blodprob i hjertet. Her har vi en patient, som kommer ind, som har en blodprob, der sidder i højere krænsproduktorer. Vi har ført et kateter op til krænsproduktorerne og vi har sprøjet i rønken kontrast ind, og så kan man se, at karta lukket, der er ikke nogen passager. Når vi fyrer en ballong ned og blæser den op, som I ser på næste billede, hvor ballongen er oplast med de to prækker her, så kan I se, når vi tager ballongen ud igen og fjerner den, så får vi lukket op for blodforsyningen ud til åren. Udvidelsen er altså fortsatet, at der ikke længere er nogen forsnævringer at se, og patienten får det pludselig meget bedre. Hvis vi ser lidt mere i det tale og hvordan det foregår, så fyrer vi altså et kateter eller et rør ind, der er nede fra lysken, som vi fyrer op til hjertet. Hvis vi så finder, at krænsproduktorerne er lukket, som vi ser på den første tegning, så nedfyrer vi et ballongkateter, hvor der nu omdage er monteret sådan en rørformel gitter, en såkald stent udenpå, blæser den op til et meget højt tryk, 16-20 atmosfære, tager ballongen ud igen, så sidder stenten derinde og udvidder kart, og der er nogen fin blodgæmme strømning ud til hjertemusklen. Så på et tidspunkt besluttede vi her i Danmark, at vi ville forsøge at undersøge, hvad var egentlig den bedste behandling? Var det medicinske behandling med fibrerende lyse, eller var det den her direkte ballongbehandling, som nu var kommet på banen? Og man gennemførte det, man kalder dynamitogundersøgelse, hvor man så på patienterne med store blodprover, og får undersøge, hvilken behandling der var bedst, og man træk lød mellem de to typer af behandlinger, fuldt patienterne, så hvor mange der døde, hvor mange der fik et nyt hjerteinfakt, eller hvor mange der fik et slagtilfælde. Og hvis vi ser på kurvene her over 30 dage, så kan I se, at de mere end 1500 patienter der indgik, der var der 13,7%, der fik død nyt hjerteinfakt eller slagtilfælde i fibrerende lysegruppen, og i ballongbehandlingsgruppen var det kun 8%. Så der var en klar effekt af ballongbehandling. Hvis vi fuldt patienterne over længere tid op til 3 år, så kunne vi se effekten, var der stadigvæk. Så den her undersøgelse viser os ganske klart, at ballongbehandling var bedre end fibrerende lysbehandling. Og I ser på det her billede, hvad der skete på vores afdelning, igennem årene. Vi startede så småt med ballongbehandling i 1995. Fra 1978 til 2001 foregik den af med to undersøgelsen, så vi lavede cirka 200 ballongbehandlinger om året. Men da undersøgelsen så viste, at ballongbehandling var den bedste behandling, så kom vi op på en 5-6-7-100 behandlinger, og det er sådan set også det, vi lavede i øjeblikket. I Danmark er der 5 centrale, grishospitalet, gentofte, Udense, Århus og Ålborg, hvor man har et team af lære- og sygeplejersker, der udfører ballongbehandlinget rundt, og vi dækker hele landet, patienterne bliver så kørt ind direkte til ballongbehandling. Så allerede i 2003, da havde vi implementeret ballongbehandling i Danmark, og svært kan det være, jeg kan fortælle jer, at ude i Europa går det ikke så godt. Selv her, syv år efter, er det stadigvæk så den, at kun cirka 40% patienterne faktisk bliver tilbudt direkte ballongbehandling, og det er noget af de samme tal, man får for USA. Det er ikke fordi folk ikke er enige om, at det er den bedste behandling, det er fordi man har svært ved at få det organiserede. Nu har vi altså en god behandling, der hedder direkte ballongbehandling, men der er faktisk nok nogle muligheder for at få bedre behandlingen. For eksempel kan man bruge bedre blodfortyndende behandling. Vi bruger i øjeblikket margonyl og et præparat, der hedder plaviks, som også hemmer blodpladerne, og der kommer og allerede kommet nye præparater, som jeg tror vil få bedre behandlingen yderligere. Vi har også fået bedre stens. I starten var det bare sådan et metallrøv, nu har vi stens, som er dækket med forskellige medicamenter, som er gavnlige for patienterne. Vi har også begyndt at få et katheter ned i grænspoliseren og suge blodproben ud, og her kan I se ned i øjnene, hvordan sådan en blodprob den ser ud, når den bliver suge ud. Den er så på størrelse med et tændstigt hoved eller lidt mindre, og det har været gavnligt for mange patienter at få foretaget den udsugning. Komplikationerne er vi også blevet bedre til at behandle, hvis patienterne udvikler hjertesvigt, så har vi nu nogle bedre medicamenter, end vi havde før i tiden. Vi ved også, at prokosnomen patienter, som har haft store blodprober, der er det en fordel at indsætte en avanceret pacemaker, det vi kalder en ICD-pacemaker, der kan give stød, fordi det vil forebygge hjertestopp prokosnomen af de høj risiko-patienter. Fornyligt har vi lavet nogle undersøgelse, også her i Danmark, hvor man har undersøgt om der er mulighed for at beskytte hjertemusklen. Det er et nyt koncept. Det er klart, at i det øjeblik, på grund af en blodprob, så begynder hjertemusklen at dø. Hvis man på en eller anden måde, kunne beskytte hjertemusklen, så er det klart, at det ville være en fordel for patienten. Så der ikke var så meget hjertet, der gik til grunde. En af de teknikker, man har brugt, har været at prøve allerede i ambulansen og undersøge om det er en god idé, for eksempel at oplase en blodtryksmanget på patienten. På den måde så opstår der ildmangel ude i en arm, der bliver formentlig frikjort nogle substanser under den ildmangel som beskytter hjerterytmen. Det ser ganske lovene ud de resultater vi har på den behandling. Der er også en anden mulighed. Det er klart, at det er ekstremt vigtigt, at patienterne kommer så hurtig ind til ballongbehandling så muligt, for i længere tid der går, jo mere hjertemusklen er der, der dør. Så der er også noget logistik, vi kan arbejde med. Dels er det meget vigtigt, at patienten ringer 112 med det samme. Vi skal lave kampanjer for at få det bedre. Men også i ambulansesystemet og sygehuset kan vi lave noget. Hvis vi for eksempel forestiller os, at vi har en patient, som får ordentligt brødsted, han bor lidt uden for Anders. Han tilkaller en ambulanse og der bliver taget hjertekartogram. Der ser sådan her ud. Der er ikke de store ting at se. Det ser lægen inden på Skrejby i Sygehus. Han siger, at den her patient har ikke en stor blodprop, men skal indlægges. Og så sker det, at ambulansen bliver dirigerede til Anders. Der var lige lidt tekniske problemer, men nu tror jeg, vi har fået ambulansen til Anders. Der kan også ske det, at der bliver sendt et hjertekartogram ind som klart viser, at der er en stor blodprop i hjertet. I så fall vil ambulansen blive mødt af en lavebil og så vil de to biler køre ind til Skrejby i Sygehus, hvor vi vil stå på rart til at lave en spænding, når patienten kommer. På den måde kan man spare tid, og det kan vi også se her på det næste billede. Hvis man forestiller sig, at den sorteprik viser hvor patienten bor, der han får, uden de brødstede, så ved at lave med at køre ind forbi Randers sygehus, men at køre direkt til Skrejby i Sygehus, så kan man faktisk spare 50-60 minutter. Og det kan være meget værdifuldt i den her situation. Jeg vil også gerne lige sige lidt om forbyggelse af blodpropere. For det første skal man selvfølgelig spise hjerte rigtig kost, og så skal man prøve at undgå at komme til at se ud, ligesom vores patient her nederst på billedet. Man skal selvfølgelig lave at være med at ryge. Vi har set efter, at der er blevet indført rygestop så falder antallet af blodpropere i landet. Jeg tror, det er ekstremt vigtigt. Motion er også godt. Vi skal dyrke noget motion, og ikke se nederst til højre, at det er også noget, der giver livsglade. Derudover, så er der mulighed for at forbygge blodpropere med medicin. Udover maronyl og plaviks så har vi snart andet blodfortødende medicin. Koldsturulsænkende medicin med statin-preparater er også ekstremt vigtigt, og endelig medicin mod blodtryksforhållelse og behandling og sukkercyk skal man selvfølgelig også bruge. Vi er behov for noget mere uddannelse. Vi er behov for at bedre ambulansebehandlingen yderligere. Vi skal på kurs og allesammen, så vi kan lære hvordan vi skal håndtere hjertestop, hvis vi skulle være mulig heldige at møde sådan en patient på gaden. Vi skal lære at give hjertemassage. Vi skal lære at betjene en hjertestarter. Udover forskning i behandlingsmetoder så skal vi selvfølgelig også forskere i diagnostik, for eksempel nye skandingsmetoder hvordan vi bedre kan stille diagnosen tidligere med en skanding eller mere nøgtigt og så bliver det mindre og ubehageligt for patienten. Men jeg tror det aller vigtigste når man taler om behovet for forskning det er at vi skal fortsat fokusere på basaltforskning for jeg tror det er vigtigt at vi forstår sygdomen på det basale plan så godt som overhovedet muligt hvilke celler, hvilke molekyler der spiller en rolle Jeg tror det er på den måde at forbyggelse og behandling yderligere vil kunne forbedres. Tak for jeres emaksenhed.