 És diu que una experiència en un país estranger només és completa s'interactuïs amb els locals. Si entens la seva cultura i si entens parlar la seva lingua. En arribar a Catalunya no tenia el del tot la intenció d'aprendre català, però quan vaig sentir a parlar de voluntariat lingüístic, llavors jo, encara era a Portugal, vaig descobrir que seria una bona manera de fer-nos amics i de descobrir només Barcelona, sinó també la resta de Catalunya. I vaig pensar, per què no? Participar en les activitats de VL va ser el millor que vaig fer quan vaig arribar aquí, per estudiar el darrer any del meu mestre. El voluntariat lingüístic que dirigeix i coordina el meu estimat Amica Albert és una associació de la Universitat Popular que organitza activitats d'immersió cultural a la vida de Catalunya i a la vella ciutat de Barcelona per a tots els estudiants internacionals. Des d'iniciatives d'intercambio cultural fins a viatges de cap setmana per Catalunya, o per Barcelona, el VL es converteix en una mena segona família per als estudiants que, com jo, van arribar a Barcelona en mig d'una pandèmia i no sabien bé com adaptar-se a una realitat tan diferent en què la més en un país estrany. I sí, la Covid ho va capgirar tota una mica. Però crec que si no fos per el VL no hauria experimentat tants alegries a Barcelona, fins i tot amb restriccions. Després de gaudir d'un bell viatge a la Costa Brava, i d'una visita quieta al Parc Güell, malauradament es van haver de cancel·lar les activitats i excursions a casa de la pandèmia. Però, el nostre amic Albert, l'ànima del VL és incansable i no ha deixat morir el programa. Cada cap de setmana, aprofitant els correus electrònics enviats amb consells per al cap de setmana, podíem encara gaudir de la millor manera de la ciutat i de la Catalunya. En prou més reduïts, l'Albert ens va portar a la muntanya a caminar, a visitar museus i, essencialment, ens va fer tastar la gastronomia particular de Catalunya. El pantomacat, el vermut, l'escodeia i els trons i cafè. Sempre una mica de cafè. També. Mai no oblidaré els nostres pècnics amb les típiques estovals de cadars marons i blanques. Ni els intents de veu viuen per o ni tan sols els dies de desembre i vas saber que els infants catalans ficava un tronc amb un bastó i li demanaven regals, com si fos el pern o el. Per què coneixer una nova cultura és precisament això. Descobrir coses diferents de les que estem acostumats i intentar comprendre, respectar i incloure aquesta cultura en la nostra vida quotidiana. I això és el que vaig aprendre del voluntarià lingüístic. No parlo català perfecte, però l'exèrcit són molts llibres en aquesta llengua. I estic molt orgullosa de dir que l'entenc bé. Entenc la història de Catalunya i intento aprendre cada vegada més parlant amb els locals. Tinc amics internacionals, però també intento fer amistat amb gent d'aquí, cosa que em permetra aprendre molt més sobre Barcelona. Sóc conscient de les tensions polítiques existents i intento estudiar-los per entendre la mentalitat dels que m'envolten. Aquest és el tio de ment oberta que hem de tenir quan viatgem i vivim en una nova necessitat. Perquè només així podrem aprofitar l'experiència al màxim. Gràcies a l'Albert i al programa de voluntarià lingüístic de la Universitat Pupió Faure, he fet grans amics aquí. I aquesta meva experiència a Barcelona no podia haver anat millor. Adéu!