 Det här är en Librovax-inspenning. Alla böcker för Librovax är av allmän egendom. För mer information eller för att erbjuda dig dina tjänster, besök Librovax.org. En nyckfull kvinna. 1. Den obuna kvinnan. Av Emily Flygare Carleen. Kapitel 1 på Kyrkogården. Det var en natt, en av dessa hänförande julinetter, vilkas hemlighetsfulla skönhet om den skådas i godsfria natur, kommer skälen att med leda bortvända sig från sina nötta och tröttande vardagstankar. En sådan natt är skälen sabbat. På en lantlig kyrkogård, nedanför vars fredliga område, ett strömball bullrade, sågs under dessa ensliga timmar en man sitta på fotställningen till en präktig marmorvård. Och han satt där så orörlig som man varit sammanljuten med den kalla stenen. Monen hade just nyss uppgått över det döda stad och lysde full och klar mellan ett par jättelika popplar, vilkas limmiga kronor nästan bildade ett tak över den nyssnämnda monumentet. En familjegrav, omhängnad av en järnballustad. Men monen lysde lika rättvist på den fattiges grav som på den rikas. Varje grönskande kulle syntes försilvrad, varje samgångsnövit, och det dunkla tempelmurorna blev själva ljusa genom återgenet av den glans som monen kastade mot det höga kyrkfönstran. Vinderna, vilken under dagen varit i frisk rörelse, lugnade och gungade sig makligt till söms och trädens armar, medan näcken ner i forsen sjöng sin vaggson, såväl för dem som förde små entliga blåklokkorna och ringblomorna på gravorna. Och sövd av sången och mättade av nattagen, böjde blomorna ned sina huren och slumrade även det. Allt slumrade från lysmasken som glänste där borta i mörka mullen på den nya uppkastade graven, till svalan som byggt sitt hem vid kyrktonets spets. Det var blått sukkarna från ett människorbröst som störde tystnaden. Mannen, vilket så länge suttit orölet på sin plats, upplyftade nu i huvudet och sågs ju omkring, liksom han sökte ett levande sällskap. Han träffade det också snart, då hans fot uppskrämde en groda. «Jassa!» sa den nattbandaren. Idag lät sin skälfulla blick, ofördundklad av det tårar, vilka hängde i ögonhåren, med ömhet bilar på det lilla liv, som krälade vid jordkantan. «Det är du och jag som vakar tillsammans. Tack för det!» Det var elakt av mig att väcka dig, gå tillbaka till din blomsterbädd. «Och tycker du dig vara skylld i mig, något tack? Så spar du likmasken, så som jag sparar dig. Tyst ser du, om likmasken i rog får fortsätta sitt arbete, så får jordedesför återta sitt lån, och då blir allt gott.» I den högtidigt utsade dessa ord bortsåg det lätta skyar, som några ögonblick fördunklat månen, och det skenföljde ner med klarhet på mannen's ansikte. Det avspeglade ett barnstankar, och likväl syntes det, att en stark och lugn ande bodd i den lilla kroppan. «Ja, denna kroppar vida under medelmottan. Men när man är så välproportionerad, den syns inte så härdad, så stark, att den långt ifrån att väcka ett smålöje väckte tanken på trygghet. Och när man flyttade ögonen till detta ansikte, där rik ens den närvarande djupast sorgsvenheten understrykte en jovalisk godmyntighet, er på hur man samma känsla som upptäcktes. Då man under betraktandet av ett idylliskt anskap plötsligt får höra en klagande melodi, vars oskyldiga lek fulla ord mot siger accompaniemanget. Det finns sådana skälar, och så vilka lende är en tår, och tåren ett lende. Dessa skälar har sina egna kännermärken. Det är enkla, förnöjsamma, har de inom sig själva, och dock sökandet hela världen för att dela med av sin fri. Det är verkliga postlar. Stadda på en evig vandring, ej lärande blott genom ord, utan genom gärningar. En sådan skäl var Farbro yanne. Se här hans historia, se här varför han gråter i denna gravvård. Slut på kapitel 1. Kapitel 2. Farbro yanne. Ur ett fattigt ADT-hus utgick två sömer för att söka lycka. Men så oskyldjaktiga som barnens drömmar varit, likså oskyldjaktiga, blev ynglingarnas. Snart insåg det även, att det skulle komma att söka lyckan på olika håll, men ett tröstade den. Det visste att det alltid skulle träffa någon plats där det kunde mötas för att utbyta det förtroliga utgjutelser om sina skyldast drävande. För en 19-års ålder var båda bröderna helt och hållet överlämnad åt sig själva. Det sköna barndomsämnet, där han en moder, en redlig faden, får dom med öppnarmar motog dem, var nu för alltid slutan. Ty fader och moder hade flyttat till ett annat, ett lugnare hem. Där uppe, sa dynglingarna, i det det hårt omfammnade varandra. Skall det icke erfara hur våra drömmarslaget är ut? Frans sternfills drömmar för honom till äreställen, anserende, rikedom och makt. Janne, med sitt enklaste inne, förstånd att uppskatta det förmåner efter vilka Frans strävade, höll sig till blått ett mål. Men detta var också hans unga poetiska skälsköksda, brinnande önskan. En studieresat till Italien. Janne var dilitant i målarkonsten och tänkte att han ändå om hon hände kunde komma att kallas en landskapsmålare. Frans var student och tänkte han väl en dag kunde komma att benämnas ersexulens. Han var utan dess om icke stålt över sin gamla, adliga vapensköld, dock inne lite belåten med den. Janne tyckte att det var just det samma, om man hette svensson eller stjärnsköld, hål eller pär. Sonens bästa arv, så hade han, är fadens äliga namn. Och namnet var nästan det enda arv, ingenting jag hade, tydligare kapital vi skulle tillträda vid myndig ålder, en tidpunkt som för Janne inträffade två år senare än för Frans. Var ända så stort att det tillät den sistnämnda att avsluta sin akademiska kurs och betala sina skulder och den förra Janne att företag den så längtans fullt motsädda romarfärden. Änska som dock aldrig minskades var deras inbörd kärlek och varma intresse för deras ömsesidiga planer. Frans svärmade med Janne och tystade sin ärgirighets kallaspråk för att inte störa den outsägeliga triden, den sköna harmonin i brodens inre väsen. Janne bemöderde sig att bli världsmann att beräkna och bygga luftslopp för att övertyga Frans hur fast han trodde på Frans kärlelsäkkraft. Hur utvecklade sig nu deras liv? Frans frärskade sin ungfröken arvtagerska till en ansedlig rikedom som även besvade han kärlek och lov att bevara sin tro tills han hunnit förvärva en ställning och en titel som för honom gjorde det möjligt att öppet framställa sitt fri. Fröken kärlek var i av det rättsvärmande slaget målade ännu ickefyllt 16 år. Den 22-åriga älskaren, troende på alla lyckans underverk, sedan hon redan så gynnat honom, hastade att avläggade obrottsliga löften om en flit, en ihärighet, en omtänksamhet som ej skulle ha sett sin maka. Och äligt gjorde även Frans allt var en fast vilja för mål, men han hade icke sett mer än två år gå till enda innan han, besvärad av fordringsägare och ena sidan och avvislig fattigdom och andra sidan. Pans är försatt i tusen bryderider, stören hans flit och icke lämpliga att underhålla det utseende av elegans och oberoende som han från början lyckats antal. För denna tid kom Jannet i huvudstaden för att innan han anträdde sin pilgrimsfärd till det förlovade landet, hälsa på sin bror och njuta av den lyckas, denna så som förlovad män på en gång rik och älskad flicka måste känna och enligt vad hans bred försäkade även kände. Men hur gick det väl med Jannes egen lycksalighet då han förnamn hur broden för att det i smärta honom fört honom bakom ljuset och då han fick veta det ett mål Frans fest med sats om priset på sin hand. Jassa, så Jannet, hon ville ha dig förrän du blivit nordstort. Klandade ni inte därför utskuldade Frans? Hon bör väl lika gifta sig med en hovret som tar ge? Jannes svarade i, han funderade blått. Kunde jag ändas redan med ur den närvarande vevan åter till ofrans skulle det sedan gå men då man i två levade på bara kredit än så Jannes skakade på huvudet. Aurora har flera gånger med största finhet vilad bisträcka med pengar men fören man skulle säga att min rika fest med underhåller mig för vill jag både svälta och låsa by sätta mig. Det är rätt, men by satt kan du i arbeta för din framtid. Men sådan händes en skuld också helt och hållet med sätta mig och kanske för alltid stänga min bana. Det ska ickep, sade Jannet avgörande. Du får mitt lilla kapital, därmed är du hjälpt. Vad dina pengar? För vad du skulle tillförställa den enda lilla entusiastiska dröm du haft. Nej, Jannet. Äldre övergör jag då hoppet om allt. Det vore ju en elendig vare som jag antog ditt anbud. Du måste antara och ändå vara allt annat än en elendig varese till det vårt varma brodekärlek som helgar gåvan. Frästa mig, förödnycka mig. Som du vill, men min beslut stå fast. Jag har redan utstakat en annan levnadsplan för mig. Ser du frans? Jag kan så gärna tillstå det. Min fall helt ligger i att något större. Nu går jag in som lärare vid nåt pension och det har jag bröd och ändå lite över till några böcker, färger och duk. Vad behöver jag mer? Borov uppfyllda är rik. Det är onödigt att säga mer. Jannet gjorde och Frans motogafret. Sedan den tiden förflöt många år. Frans vars förlovning med den rika fröken H nu var offentlig god. Han avancerade väl icke fort, men han tog likväll steg efter steg framåt. Medan Jannet åter blev kvar i sin pension. När han med exempellöst hållamod utövade sin tre dubbla befattning som lärare i logiken, ritkonsten och botaniken. Den sköna förlorade ungdomsdrömmen levde när vi hans minne ändå som en älskad avlyden. Han fann nye ut i ett återkaldan, att smeka den, att leva åt sina små illusioner. Som sedan vände han sig till den närvarande och kände sig tacksam i sin lilla verkningskräts. För besparingar av sin lön hade han redan insamlat många ett värdefullt minne som livade honom till ännu större besparingar. Själv er får honan aldrig butryck. Ty om han i äkt mer än ett stycke bröd och ett glas vatten skulle han docka i låtet medslog sitt lugnamod, sitt jämna sine. Och vem kände sig lycklig är en han då han fann sig ut i skog och äng så som anförde för en skara ljublande barn. Det var en lärorik högtid för alla parterna. Hans fixda njutning var att berevväxla med broden och att med både ord och hjärta delta i dennes framgångar till så vidare frar på i ganna som som han redan då benämndes. Ägde någon enda passion var hans djupa kärlek till denne broder som blivit honom ännu dybbare. Sedan han för honom offrat i hopp han älskat högst näst broden själv. Efter en fjorton årig förlovning landade sent omsider frans bröll av stag. Nu äntligen hade han en ställning i livet och en titel. Men längre än till hovrets råd kom det dock aldrig. Till sedan han intrett i äkta ståndet och utom ett par andra egendomar i det sköna värmland erhållit Dagby järnbruk där han sin nära 30-åriga brud nedsattes i. Tog han avsked, gav exeländstiten till Spillo och nöjde sig med att bli en far för sina underhavande. Under loppet av några år blev han även far till två döttrar. Nu vore den en rik och mäktig man som brann av er känsla. Nödvändigtvis överhopar Janne men det är lyckans förmåner som han själv åt nöt. Men Janne vill i likhet då är någon slags förbindelsätt i sin svägerska. Vilken han lindriga sagt icke älskade. Till om hennes hårfänga varit och man måtte beröma hennes trohet och ståndaktighet så kunde Frans långt detta vara lycklig. Därför var det och möjligt att förmå Janne mot honom mer än sitt en gång sju sju snäck kapital. Med detta kunde han ju ännu förverkliga sin ungdomsdröm. Och så vitter berodde på själva resan förverkade han den även. Två år blev han borta. När han återkom varsnade Frans för första gången visste och väsen några svår av ett lätt svårmod en tyst nedslagenhet. Ack Janne hade måste tillstå att han kommit för sent. Den unge eldiga konstnär återfan icke sig själv. Älden brann väl ännu inom detta bröst. Som alltid skulle återfå ungdomlighet. Men ingivelsen, spänstigheten i fantasins första flykt var gjordad. Med ett så undergivet och godfriktigt sinne som Farbro och Janne kunde det dock icke töva längert innan skälen återtog sin jämrikt. Är huru, så som vi nämnt hans väsende ofta tydde på en vedmodig melodi med spritzande ord. Skolväsendet kommer mellan tid icke vidare i gång. Dels införmighet kunde aldrig mera fylla. Än mindre ge vingar åt ett timmar har han så länge vant sig att ägna åt friheten. Och livet i brodens hus tillskindade honom i heller trevnad. Resorna jämtade ensamhetens oberoende och behag. Hade så helt och hållet fängslat honom, att han efter mogenpronig beslöt ställa hela sin återstående levnad på normalfot. Sedan han lova sin brod och svägerska Hovrets råd innan hyste en verklig tillgivning hit för den ledeliga token. Att under vinteren är vistas på dagby för att liva deras aftonkrets utföra fjärde man vid spelbordet och äntligen skänka världen själv hemmets fulla trevnad. Ty aldrig var Hovrets rådet så riktlig som då han fann och han vid pipan och glaset satt i förtroligt samspråk med Janne. Kort i ligen sedan detta löfte var givet och mottaget, och sedan frans för ett pris som han själv lyckas att få bestämma. Kytte in en stor del av Janne's teckningar, gav denne se ut på sina första fotvanningar inom färdenes landet. Under dessa gjorde han en mängd i regelmässiga bekannskaper till vilken han årligen återkom. En uppehölj han sig i flera månader på vissa ställen har gott gjorde då sitt uppehälle på härgårdarna genom ridlitioner utskrivning av räkenskaper än mera, på bondgårdarna genom att lära barnen läsa och fara till räkna. En återkom han blått på flyktiga ögonblick i medan han skulle dit eller dit för att vid en bestämt tid avtäckna en utsikt för vilken han vandrat långa vägar. Vart han kom och vart han gick blev han genast hemmast av och snart avhållen. Det är ju hur många hushålls rön lärde han i bondgårdarna. Hur många hälsor rön dettslike i avseende på människor och bostad. Hur många pepparkakor utdelade han ej till barnen. Hur glättig delt vän ej i det stora slåtten. Ingenting försmodde han att dela och åt allt gav han genom sitt vänliga samspråk trevnad och behag. Slutningen blev han borta halv av interna och då Frans förborn honom denna orätt visa svarade han hemlighetsfullt. En liten fager vän legde mig ihågen vilket ville säga att han ansatte sig kunna vara nyttig där han var. Till någon vagervän hade en och alla rört detta rymdiga hjärta vilken hade rum för var och en som ägde ett bekymmer att sörja över ett hopp att glädjas åt. Vid tilltagande ålder rev hovrättsrådet livet väl igenom ett härligt förnyade klart att Janne skulle till ägnade besittning under sin listid mottaga en liten vackig gård som Frans inköpt är en komp för detta ändamål. Och slutligen gick för att Janne även in därpå med det förbehåll att de personer som fanns på gården vid hans död skulle sitta där i ro tills även det stoppades nere i jorden vilket allt genom kontrakt ordentligt uppgjordes. Men icke må man tro att den nye husbonden satte sig hemma i ro för att plantera sin kol och så sin säd. Nej, han fortsatte sina forna ännu mer och mer kärt blivna frihetsliv och hemsande istället än en gammal invalid som man uppsnappade på landsvägen. Än en övergiven enka utan bröd än ett barn som blivit beträtt med något begånget större fel och vilket skulle genomgå en moralisk rent vagning. Korte ligen Kolonins tillväxt medtog nästan hela avkastningen av det lilla Grandalen. Men icke blev farbojärn bedrävad för det. Han rådde blått sina underhavade till två timmar och ätades mer och ätades mindre på det att ännu fler skulle kunna äta och höra på honom. Då han under sin hemma var och satt i spishärden mitt i den förnöjda kretsen och antingen fortällde om sina äventyr. Läsde ett kapitel ur biben eller efter befolgenhet höll en liten predikan över den och den dygden eller nödvändigheten. Jordbruket skötte sig av sällskapens gemensamma under en vises uppsikt. Som medan farbojärnens hjärta tusen gånger i förtroliga stunder utgörs sin taxamhet för en broder var kärlek berätt honom medel ut dessa njutningar. Hade slutningen en hel rad av lyckliga och glada år försvunnit. Då under en vandring i sällan han träffades av det djupt gripande slaget av den kärebrodens död. Denna smärta kom så heftigt så alldeles oförberett att han då nyss skjuts från den friske, levnans glademannen att han nära nog dödat även Janne. Det förefölj honom liksom han förlorat någon del av sitt egen väsande liksom hjärtat förlorat sin värme skär en sitt liv med ett ord liksom han i hast blivit gammal ak denna kärlek hade ju också varit den klaraste stjärnan på hans levnans himmel och fast den han med oändlig tillgivenhet älskade sin brors barn den han ansåg så som sina egna jag är trots av hela mänskligheten som återstod honom kände han sig dock nu för första gången i hela sitt liv djupt olycklig han förmodde idg efterkomma sin svägerska uppmaning att hasta till henne ne det var besynnligt att oaktad den uppriktiga omiskänneliga sorg han yttrade farbujanne dock kände sin gamla underliga motsträvighet för henne stegrad det var mycket som han hade emot henne trots därav att han både öppet och inom sig erkände hennes förträffliga egenskaper som hustru men hon var i viss fall för bestämd försträng i sina åsikter i vissa åter särdeless avseende på döttrenas första uppfostran för eftergiven dessutom var hon en långt mer kall än varm kvinna korteligen hennes skäl utgjorde en fullkomlin motsats till farbujannas i många avseenden hyster dock stor akning för varandras omdömen först ett och ett halvt år efter brodens död och sedan järnes smärta blivit icke jordad men så småningom avnött under hans återtagna sysselsättningar och levnadsvanor återkom han hovrättsrådinnans förnyad uppmaningar och dagen före den natt vi funnit honom på kyrkukården gråtades vid en gravord som beteckte fran Stjernföljstoft hade han anlän till Dagby och tagit sina gamla rum i besittning han hade vald dessa ensliga timmar till ett besök som ej fick ohälgas genom andras blickar eller närvaro och i huru hans smärta bara stillad var en dock med mycket mer uppgiven som livet på Dagby icke tydde på den sorg han väntat Farrogane älgest sällan orättvis glömde att Aderton månader förflutet och att han sålades icke kunde träffa ett sorghus i vemodiga tankar återkommande den bortgångnes bild det flydda livet under vilket ej den ringas i sin grumlatt deras vänskap bort drömde den kvarblivne timmarna han undrade så som han tusen gånger gjort och mig frans ande kunde uppenbara sig för honom han nästan väntade och heliga och hemlighets fulla rysningar bävade sakta genom hans själ men hur han väntade hur han spejade kring demonbelysda gravarna förblev dock hans stilla nej sökade den sörjande han kommer ej det är väl icke värd i denna säljhet och likväl den gamle goden mannen fyllade fastron på det dödas för vanskap med sinnesvärden det började dagas innan han äntligen steg upp men en ömt dröjande avsketsblick på graven avtorkade han sina tårar och vandrade långsamt tillbaka då han trädde ut genom kyrkogårdsporten rete sig hastigt ugröse två varor som det har legat för dålda tysta och väntade bägge två nästan rusade på farbojanne som är tillkonstlad för trytelse ytterare var nu, herr primus vad stryker du och murre omkring efter såhär dags men primus och murre står i alltför nära och förtroligt samman med farbojanne för att ej blir presenterade i ett särskilt kapitel slut på kapitel två uppläst av Cecilia Krans den 31 maj 2006 i Södertälje Sverige det här är en LibriVox inspelning alla böcker för LibriVox alla har allmän egendom för mer information eller för att erbjuda dig i dina tjänster besök LibriVox på ontorg en nyckfull kvinna ett, den åbundna flickan av Emily Flygare Helen kapitel tre farbojannes bihang det har förut blivit nämnt att farbojanne var en ovanlig koppväxtman han måste tillägga hur han ansåg så som en synd att icke vara förnöjd med allt här i världen han likväll rätt gärna skulle ha sett om man någon morgon vaknade förra gäll längre då detta nu är möjligtid icke lät sig göra roade han sig av hjärtans lust hos sin skugga och var mäkta belåten med att under sina promenader se hur kraftfull stor och man haft i den avtecknen i sig framför honom ved ett och slags stumma sällskap var dock ett fel att anmärka farbojannes språkade gärna och det blev enformigt i längden att tala ensam varför han flera gånger varit i beråd att skapa sig i en liten hejdjuk ett nytt mitt mellanting av disipel sällskap och renselbälare men då han återbesinnade att vilket han än allt tog han kunde vara beredd på att snart se lärjungen växa huvudet över lärden hade han dragit hela saken i bedänkande till då det endast var under sina ensliga fotovandingar som han hade det nöjet att se sig själv i storfigur skulle det vara en dumhet att fördärva detta nye och nödgasthåla att han skugga blev liksom förintad hela planen hade sålunda länge sedan lagt och såg då farbojanne stadd på en tur från norje en dag sakta stretade upp för ett av dals lands bildafjäll han hade just uppnått höjden då han fick höra ett starkt och hjälpt skällande och strax därefter såg en liten svart raggig hund komma settan den åt sig hunden gjorde en mängd små inbjudande konst dansade satsade på två fötter och vinkade med ledigätassarna vart efter han sprang upp och började skälla på nytt liksom han nu gjort nog för att förvärva sig rättighet till någon i känslan farbojanne blev icke heller känslolös för sin nya bekanskaps bemödande och då han dessutom förstod att dessa mått har en särskild orsak följde han hunden vilken byftande med svansen och oupphörligt seende sig tillbaka sprang förut snart såg den välvilje vandlingsmannen framför sig en liten stuga liksom inväddad bland det romantiska fjällets höga furor, men han var i till stugan hunden ställde i korsan utan han gått längre åt sidan till en slags jordgrotta över vilken var välvd en stor flats stenhäll här stannade farbojannens ledsagare är det en uppstämd en klagohynd vilken i styrka ovildhet tycktes vilja mäta sig med det indianska dödsångarna vad ska det här bli av tänkte vår hedeliga farbro under det han gick utan hjärtklappning om att föreställningen full av knivstygg lik och blod började sig ner för att lyssna och hjärtklappningsdegen högre fantasi blev ännu ämnskare när han tydligt hörde någon sucka i det provhistoriska fängelset utan tidsbilden anlitar han i möjlighet hela sin styrka och som denne icke var klén hade stenthället snart blivit under skjuten men hur bestört blev er janne då han istället för ett blodigt lik i gråttan stora urhopning fann en liten förliten människor för gul sitta gråtande och självande på en utskjutande klippsväs då vi säger en liten förliten människor för gul så är detta bokstavligen talat till den person som blivit in i sluten i gråttan icke sex kvart till er hög och jämfört med denna kunder farbrugjanne anser sig som en jätte Vem är du vill illa i stackare Jag är pissligen för den arma varelsen med ett så talande uttryck av bedrävelse att farbrugjannes hjärtdörrar som redan stod på glänt på vidgavel och hur gammal är du jag går på det 20 året och du är hemma här ja nå har Frödmann stängt in dig för att skrämma mig vem vill det bror min han är då elak den stackarsgrås som kunde att han är i tomma luften jag förstår du önskar kunna betala honom ja ja men han är stark hon fram nu och låt oss språkas vid vad heter du tummeliten men pressen kallar mig väl inte mer en tommas tänker jag det lågen djup sårad till självkänsla en icke återhåller förtryckelse i hans ton med en sympathiserande ömhet och allt mer intresse och av den vänliga frågan samtalet en interpersonal vändning är din hund den här det var han som visade mig hit tack mörre du är en bättre bror du värjens lilla hamn strök mörres hud och rigg den där håller du den av ja han gör mig aldrig något ont du skulle sålades bli taxa mot den som vill göra dig gott jag var alltid taxad mot svän julvisade han var inte så för fasligt god mot mig just men han låste hellre aldrig in mig när det var mörk eller skrämde mig på annat sätt när jag var och hos den mannen när det just det här förbi för fyra år sedan han tyckte om mig han kallade mig inte tummeliten pysslingen eller bytingen som det andra utan han talade vid far och mor han tar mig med sig och det fick han och så reste vi till norrig och danmark han visade mig för pengar och folk gapade på om hon gav mig en mössan full med slantar och det tyckte du var roligt jag visste svarade tummeliten som under det han talade och framförallt sedan när han genom farbror och järnens försorg hunnit upp ur den svarta hålan blev allt mer vad och språk fram det var muntert och vi är stolta mindre när rättaren ut sig på sina små ben medan han höjde för det stora huvudet hur kom det sig då att du lämnade din husbonde han skulle sätta sig ro och när vi så föddes den här vägen tillbaka lämnade han mig åter till mor som då var blir en enka och sen har du varit hemma värgen suckade och nickade varför har din bror gällat mot dig för det är ett ja sett och kan tala om mycket men han ingenting sett inte annat att skryta med en ävana farbror järnens målog därefter blev han tycks några ögonblick men han begrundades i det gamla förslag om en följslagare här om någon syn borde han verkställa att icke tala om den omständigheten att det bara sig så bra tummeliten blev aldrig större så det borde utan tviv eller en krislig prick en guddebehaglig gärning att befria denna varelse från sitt närvarande liv och söka göra honom till en nyttig och för nöjsam människa följ mig till din mor åter tog farbror gällande sedan han ju hade allt klart inom sig så ska jag tala med henne vill hon släppa dig och du själv har lust så tar jag dig med mig mörre med då för fast mörre inte är mer än två år så har han sådant klok helt och håller så mycket av mig att jag aldrig god vill inte skils vid honom så får du väl gå för mörre med och så åter tog tummeliten blir jag väl galant klädd också ska han visa mig icke för pengar min gosse så ska jag lära dig att frukta god läsa, skriva och räkna så vill jag se till att du får lära dig något hantverk så att du kan försörja dig själv om jag faller ifrån dig jag finner mig vid det villkoren svarade han med fölgtidlig värdighet annars må han veta att jag ej så okunnig heller så överdådigt mycket läser i bok som presten sa då han släppte mig fram i vintras till skrift då är det gusjulåv hemma i din kvist ändå jag har något det förstås och det vore allt bra om jag fick veta mer men jag ska vara i ständigt sitta med bok i hand åh nej, till en del får du för nya bekantskapen med ditt gamla vandringsliv då jag hör till er folk som håller husen tid här och en tid där jag vill direkt att ståta med då vi om söndagen är i kyrkan eller ligger på härgårdarna ja, det blir nog sams så mycket hör jag och som mor inte önskar bättre än att bli av med två ätare vi tar bra till livs, både jag och mörre så lämnar hon mig med uppräkta händer och så gjorde även mor hon eg tackade och välsignade den gode, hedeliga hän som ville ta henne stackars bortbyting och hålla honom som en ärlig människa och icke till en nar som andra hade att skratta åt sen i en slags formligt överlåtelse av Gossen och hans framtid så har Lunda blivit ingången mellan Janne och den tacksamma moden fortsatte vår hedeliga farblor sin väg och mycket just tre män högt till mörre kunde naturligtvis icke räknas som en man så åtminstone tre liv högt och in i ligen förtjust var en att se den lilla för lilla skuggan blev vid sin egen jätteskugga och dessutom ogementintresserad av pysslingens stolta berättelser om sina triumför och de stora förevisningsdagarna då han klädd i rött och guld ridit på både hundar och tam av björnar det var nog endast en fråga som återstod den var tummeliten skulle kallas till detta namn behagade varken ägan eller husbonden sedan förra och Janne som ansåg frågan ganska viktig vridigt och väntan på alla sidor han ville nämligen nödvändigt att namnet skulle uttrycka någon viss begrepp fick han slutningen i det som mycket behagade honom jag ska kalla honom minus det passar men då dagens märkliga händelse efter farbrotvararna skulle antecknas i alemenäken vad för namn har då dagen primus ja verkligen primus med en viss ödmjukhet slog farbrujan igen alemenäken och tänkande på skriftens ord att det ytterst ska vara det främsta och så tvärtom förkunnade han med resignation tummeliten sitt beslut att härdan efter kalla honom primus någon förklaring gjorde han dock i över namnet där lille mannen hade ändå en tillräcklig portion högmod efter denna dag hade farbrujanne primus och mörre levat ett oskyljaktigt och förnöjd liv tillsammans det är väl sant att primus inte kunde tjänst göras som rönselbärle till rönsen rikta honom ner på hälarna men så fick mörre i det stället bära pepparkakspåsen och primus på tören vilket någon lättade på husbundens börda för att det möjligtid inte göra mörres förtjänst och uppoffring övermänskliga måste vi omnämna att du hade en skinnpåse så att mörre till sin dyksbevarande i förrest av er har mer än luktan och ett lite trevligt och roligt våg var det att se det tre mörrespetsen därefter farbrujanne med rönsen och vandringstaden och bredvid honom primus med portören på den lilla ryggen och portföljen på bröstet hur möntet språkade i husbunden med sin lille sällskapare och vilken högtid under villostunderna som alla intog nära någon livgivande källa endast för resvektens skull och för icky primus för nuligt talat skulle sätta sig på näsan på honom hade farbrujanne satsat sig tvungen att emellanåt ta en ganska myndig ton mot här primus men denna brydde sig för att säga sanningen icke mycket därom han älskade dock sin husbunde överallt annat på jorden och ville heldiglida vad som helst att göra honom för tret men upphöll man sig hemma i grandalen så då var det här primus som spelade husbunder över kolonin och samma gång som man utgjorde dess rådocka slut på kapitel 3 kapitel 4 Dagby inrikesrapporter vad nu här primus vad striker du och mörre omkring efter så här dags var på detta sätt farbrujanne ytterlig sig då han vid det här nu trädde ut genom kyrkogolsporten såg sig bevakad av sina två bihang gör inte struket omkring husbund så var det primus det är han med allt utseende av rädslövade bärska tonen var det långt baka vi har suttit helt stilla och väntat primus som enligt eget påstående kände sin husbunder från perm till farm hade den takten att tillförsängrande av hans sorgsenhet uppvinna något av hans älsklingsnygen och ett solan var det är ett alltidför farbrujanne då han genom sin myndighet kunde bringa primus i en liten hälsosam respekt med husbundens stränghet men så fort den gamle skälen skymtade någon liknelse här till i primus godnodiga ansikte var han på stund nöjd och drev sitt välde ej längre denna gång var farbrujanne dessutom så mycket benägnare till överkända som primus sorgsnar och ödmjukarest för modde som har deltagande hans oro över att i för hög grad har vi sett detta med deltagande ser ni så vilket behöver du bli rädd min gosse men ser du när jag är sorgsen vill jag alltid ta min sorgsenhet för mig själv det tror jag visst men då husbunder i ledsen så rinner jag alltid något över som kommer på min låt hur så har jag sagt något ontord sagt det är bara att säga om det en bedrävelse är en bedrävelse och då husbond har den i hjärtat kan han inte längre låsa in den men jag ser hur den tittar fram i ögonen nu då får jag mitt för jag är liksom en liten gren av husbond och därefter får Murray sin del efter han åter liksom en liten gren av mig och därför håller vi oss inte hemma i ro om vi går och spankulerar i sorgsenheten tack Primus dina ord gör att jag nu känner mig bättre till mots kom och låt oss vända hem Primus och Murray drog sig något tillbaka varbojenne gick sakta förut men stannade då och då för att betrakta den sköna tavla som han hade framför sig nedanför ett varmlandsfjäll bylta med den evige skogen till manteln hade sin fot i klar elvensvatten hade läget blivit vald för dagbruksanläggning och tid efter annan utvirgad presenterade sig nu som en liten köping bland bergen en väldig bro ledde över elven fram till en slingrande allier genom skulenpark vars högra sida smedjor med arbetarnas bongingshus bakom sig resten röda spetsvinkliga tak över det skumman falland närmare bron hidade likvälfströmmen sin fart och fördelade sig åt vänster i en lugn yta fängde en udde där man byggnade med sina lågsträckta terasser och skuggrika trädgårdar intog herskarplatser i liv som från hamlarna lappade vattenjulens gång och brukkärvnas rassel genjudit mot fjällen hade med valhonern sista honlåtar dött bort det var natten till en sabbatsdag och hela nejden magisk upplyst av månskenet lågförsänk i vilans fri försunken i åskadariet av detta nordiska landskap stod favor och jämne och stödde sig mot en högvälda broms i digna gallerverk sin hel länge låte sina blickar över sväva kyrkogården på andra stranden sänkte han dem ner på vattenspegen där så vel den stora moderna härgårdsbyggnaden med sina låga fönsterader som kyrkan i sina väldiga poplar och noggrant men sist stannade vi dock hans öga vid det avlägstnadsde vattenfallet vars yrande pärlor nyss blodfärgade av äldsflamorna från skorstenarna nu glitterade likt nedfall när glisteror från en lysande blåset i höjden tycker inte husbund så hade primus bevekligt att det är som om husbund är regn, nattagen är riktigt våt ja så du menar att jag glömmer bort mig och utan vidare i drejsmål satte farbojanne sig igång vart efter han är i stannade för han genom den dunkliga ledn kom ett enda fram till gallerporten och intrett på den stora av höga lindar inslutna gården där han väck av åt högra sidobyggningen äm kan vara uppe så här dags sade farbojanne då han visade på ett fönster i huvudbyggnaden det är fröken Edits rum det lyser svarade primus vilken hade reda på allting åh nej Edit borde gjort vänstra gaven ja så gjorde hon när husbund var här sist men fröken Edit har länge redan läsnat på det väggarna hon har bott i ett av gästrummen sedan i våras tills nu för några dagar sedan då flyttade in i hörnet på statvåningen fröken Olga och guvernant mamcellen har nu fröken Edits gamla rum allting känner du primus det kommer sig därav att alla gärna språkar med mig och goddag primus välkommen hit primus korser du här primus och så frågar jag efter varje handa det är ju rim i det när den inte på lång tid varit på ett ställe där den väl trivs alltså det trivs väl på dag ber du Gud givet att det anståd husbond hälften så väl men det var så sant strax efter det husbond hade gått ut kom fröken Edit ner till våra fönster och knackade på ena rutan vill hon tala med mig är farbror inne sa hon så kom ut och låt oss sätta oss lite under lindvalvet jag ber om respekt fröken sa jag och hoppade upp i fönsterkarmen men husbond har gått åt kyrkogården gott jag träffar han i morgon Farbror och Janne stigg upp för trappan och gick in i sina rum ja men husbond på att det tog primus som konrullande efter jag har inte talat utan vad var det vidare då jo sedan fröken talat med mig en lång stund om vi haft det hela detta året så sa hon godnatt här primus låt mig se att du i morgon gör johnson riktigt förtvinad hon är så skämt full fröken Edit hon tror bestämt att jag sen gammal är förtrollad i kammarlotta som ger johnsen korgen två gånger och väl kan ge honom den tredje med låt att tycka inte om långa och skräklar vad är det i annat du hade att skydda förlåt vad alls inte meningen att göra några sidobukter det kom så oförhappandes du ville bara nämna att då fröken gott kom kammarlotta med den där lappen från hennes nåd bra jag får läsa den i morgon godnatt då husbond kom hur vill husbond ha en ljus men se vem tänder upp ljus vid denna tid i andra flugen det vet jag husbond nå det är den nye brugsförvaltaren han kom hem lite innan jag och mörre gick ner och spana efter husbond han måste visst inte kunna sova efter att hänt på igen brugsförvaltaren har ju alltid bott på andra sidan i den här flygen ja var den gamlade men så husbund det nya är en sånna stor herre kan tänka att han har ett par rum i kavajhygen som jag kallar den det är så åbäckligt långt att säga kavaljersflygen men godnatt kärhusbond en rolig natt då farbordjärnor följande i morgon vaknade har det första farmål som mötte honom på vrättsrådinnans biljett de omladde något om besynnerligheten att skriva då man varje timme kunde träffas utsträckte han handen efter den priljad träsnibbent uppröten och läste följande kära såg igen vi var allt för tal rika aftonkrets fick jag i tillfällat sida att jag har ändå längt därefter ett enskilt samtal och som du förmodligen följer dina gamla vanor att det alltid bara syligg i frukosten måste på detta sätt beda i ha den godheten att omkring elva tider i morgon så från du icke är i kyrkan skänka mig en stund i paviljongen aurora var ska det bli av? sade farbror med en min som är tydde på förkylsning men hur ogärna gubben än försummade sin kyrkogång ville han dock icke ge sin brors enka anledning att klaga över bristen på deltagande för en sida farbror i annes innersta tankar trodde han att icke egentligen var enkan som sökte en sådan i sin bedrävelse hårrättsrådinnan hade sört sin macka uppriktigt och så djupten över en stämde med hennes lugna natur därest icke livet kom att gestalta sig i allt för bryd samma former skulle hon säkerligen alltid ibehålla sitt anseende väsande, oförgenligt med alla överdrifter jag får aldrig i mitt huvud att människan gjorde sarlig frans rätt lycklig tänkte farbror under det han likväll i sitt eget lugnande återkallade i minnen alla de gånger då frans med uttryck av kärlek och attacksamhet talade om sin tustru och förbråd i annet att han bedömde henne oriktigt nå min herre, min gud återtog den från min skälen jag önskar ju inte ett bättre än att ha varit den orättvisaste människa i världen för jag fruktar att jag alltid haft någon fördom mot avråda men ifall hon nu vill besticka min övertygelse för att på något sätt begagna mig så ska jag dock vara slude åtminstone visa att håla mod det skulle tyckas att läftet om tålamot borde vara tämligen överflödigt då det angick en person som syntes utgöra bilden av ett stadigt varande solskäl men så var det i all den lilla vresighet som jämdes i farbror jannes blod jäste alltid upp när han kom i någon extra beröring med sin svägerska vilken då mot hans vilja erinrade honom om ordsblåket utan hanskar primus ankomst med det nyborsta de söndagskläderna vanligen begagnade farbror under sommaren en bolstervarskosti avbröt och inledde hans tankegång i en ny kanal jag hör en vän kullra vem reser bort så tidigt på morgonen är det någon av edits fridare jo pytt och svarade primus det han klev upp på en stor öppnade fönstret och lade sig därifrån att bättre se det är brugsförvaltan som kuskar av i jaktvagnen nej fröken edits friare än att sluga den så men hern gud att hon som mest så levande vacker vill se på sådana fågelskrammer ut då tyg du var och en människa har sin smak då är det och jag är säker att gunanskan också har sin rätt som det är tror jag att hon sträcker halsen ur led för att se sista skyntorna av brugsförvaltan då han svänger om i kröken no no inte klandrar jag hennes smak för no går den åvan på fröken edits men tror mig är det inte fröken också uppe för det rycker i gardin vill du packa dig ner din lille slingel och icke hänga där och spionera på fruntimmerna husbron jag får ändå öppna för kammerlåttar som kommer med kaffeblickan några timmar efter anförda morgonsomtal spatserade farbojanne som i parentes sagt var en utmärkt hygglig mant på 60 talet utan enda rått hår i sin svarta tupe nyrakad och icke häll sin breda låfrack, husblå sommarbyxor en av sina allra yppersta västar fram och åter i parken för farbojannes enda lyx bestod i en hel serie av underbart inrättade västar var och en hade visst 10 större och mindre fickor nu så var alla av ett respektabel längd den här är dagbar bara av persikofärgad korderoj och två röder stora knappar vilka ojäment höjdes över färgen som snittet en vit halvstut med fladdrande snibbar en gul rosig silkesnöstuk var en hatt av obestemd men vörnadsbjudande ålder fullbåde toaletten en av det utsöktaste som farbojanne någon sinburit ett par minuter före 11 syntes ett långt mörklagt ståligt fruntimmer komma från andra sidan det var hovrets rodinnan som med stor lätthet uppvar sina 50 år hennes värd hets syntes vara medföljd hennes ansikte vilket aldrig kunde kallas vackert ägde dock ett fint och förnämnt uttryck hon hälsade sin svågre med behag men liksom ingen tid varit att försvilla dog hon genast den medförda nyckeln och i nästa ögonblick visade sig den eleganta inredningen i ett av dessa så teckta och luftiga byggnader vilka omgivna av gräsmatter och blommor utgöt ett förtjusande mellan ting mellan paviljon och lusthus slut på kapitel 4 uppläst av Cecilia Krans den 31 maj 2006 i Södertälje Sverige här är en LibriVox inspelning alla böcker för LibriVox är av allmän egen dom för mer information eller för att erbjuda dig i dina tjänster besök LibriVox.org en nyckfull kvinna 1 den obuna flickan av Emily Kallén Kapitel 5 är enklagelserna Håvrets rodin tillslöt noggräntörrarna Novel Frutstvägerska Farruy Anders sågs ju omkring med en viss ängsland Man hade redan en förkänning av det obehag som den tillärande förtroendet säkert skulle tillskynda honom Tackplats kära svågor Jag har behov av att lätta mitt hjärta och att erhålla ett gott råd som jag ska ge efter bästa förmåga Ditt omdöme min kära Janne har alltid varit klart då du velat begagnade gubbendeg men såg något mistrogen ut Håvrets rodinan kastade om Jag har ofta tänkt för mig själv att om de ringare klasserna i en enda gång kunde se in i det förnämaste familjernas förhållande Se alla dessa bitrasmärtor som döljer sig under leendet så skulle det med mindre härskhet betrakta vår rikedom vår lyx Det var en besynlig förutsättning Hur så? Jo det tycks antyda att de bitrasmärtorna som döljer sig under leendet skulle vara nya bekanskaper för dem och nej inte just det Jag vet väl att även det har sitt men ursäkta frusfägerska men inte ett mer av det slaget Tror mig världen har rangskillnaden nog utan att behöva plastificera smärtorna och det är löjligt att tro att det skulle väcka ett högre deltagande därför att det lever inom bröst som utan på kan smicka sig med ädla stenar Min kära Janne du har alltid varit en drömmare får gå för det men jag är viss att du oaktad alla dina besynligheter då kollar det mycket av mig Den ärlig mannen var rikig stånd att fästa sina små vänliga gråögon på den talande Skulle du ej ömma för din saljebrors enka du Jo visst om hon var i behov av ömhet men var fattas fägerskan Först och frans den som aldrig återkommer vars högsta sällhet jag var och som var min högsta sällhet Allt från den dag vi utbytte våra trohetslöften in till hans kärligt skulle ögonslöts för alltid Jag ber om förlåtelse den saken tål visst någon rättelse Rättelse Jag trodde att hela världen kände hur lyckligt vår ektenskap har Vad ektenskapet beträffar tror jag bestämt att det var så lyckligt det kunde bli då ni gifte er i en ålder med stadiga och lugn efter 30 första häftiga känslorna Men att salig frans från den dag ni utbytte era trohetslöften gick utgjorde sin 16-åriga förslöds enda sällhet Vi visar sig bästare av att till trots för Svägerskan stora rikedomar Svägerskan blev närmare till rätt i år innan giftemålet kunde bli utav Den saken hade sina giltiga skäl Jag just ja och skälet var att frans först måste skapa sig en klingande titel Sedan han under ett ivrigt välarbete väntade på den försvann 15 år det bästa åren i er levnad de ni kunde ha ägt och njutit medan ni ännu förmodell mutav ungdomen med dessa stränga e-ringar alltförsanna stalshämtår i Fråga åras ögon Det var inte så elament Nej, det var inte, kär Svägerska kanne blev vekomgärtat det syntes i det blickar som nu med omkännlig deltagande vilade på hans brorshöstru Om jag nu återtog Håvrets rodinna efter ett påägomgligstyssna erkänner att jag i min ungdom skrattade åt få fängen så får du åtminstone medie att jag i det bättre var konsekvent jag blev min första trycketrogen det blev du trots frästelserna denna lilla artighet var beräknad att förta bitterheten av hans förra yttrande en avsikt som och fullkomligen vans tydligt smidade Håvrets rodinna att henne svåger vet att avde många medfävlare som sade i Frans haft Tack, Janne Jag visste att du kunde vara billig Men för att nu återgå till egentliga enda målet med vårt samtal så dön var dig skulle kosta på mig som alltid varit bestämd och fast såväl i mitt största som minsta beslut och handlingar att i edit se uppväxa en sådan fullkomlig motbild Jag kan, efter den här långa skilsmässan ännu föga dömma av edit jag såg han i blått några timmar i går men då förekommer hon mig hjärtans söt och intagande Ja, det var så hennes linne för tillfället Men vad behöver du spela undvikande? Du har väl under dina årliga besök sett vad hon är Nåv väl då eftersom du tycker om en full uppriktighet hon har blivit över för tio år sedan förutspådda Prat! Det är inte prat, utan sanning Men mödrar får aldrig i sina huvuden att i åste kommer något ont med sitt smek och sin förgudning då barnen är små och tar in tryck liksom vackset Ikke hör nu allt där hit Jo, det hör hit Jo, då sade hon väl någott den tiden som Ikkes vägerskan förklarade för äldsvärdhet och kvickhet De borde ha haft någon passande straffning för sitt ovanliga egensinnat sina nebbiga svar kallas hon en engel då hon utbyter tycken flera gånger i timmen beundrar hon för sin friska livlighet vad som av detta var att vänta har inte fatt hon har vuxit dig över öronen väl då dina ord jänner vuxit mig över öronen när jag ska styra henne jag ämnar visa att jag det ska det borde du försökt vi börjar nu vad! hovrättrade innan kindersprang i charmosin för tvivlar mitt modersvälde någott men detta är ju nästan en förolämpning synneligen är saken därför att jag säger den galansiskt annorlunda än vad den är ifall du verkligen äger detta välde vad är då för nöd bruka den! åh, man kan bli för tvivlad det är just icke något svar men vad har du nu att beklagare gör men gud, det är så mycket att knappt vet vad med jag ska börja nå, först och främst till något resultat ska vi väl ändå komma jo, först och främst vilket exempel hon ger åt Olga, denna ängla lika varest som jag väl snart nödgas skilliga från hemmet för att Eugenie smittas av sin systeres fel och nyckel men återtog Faber Janne som började känna en febelik vilka är då egentligen det svåraste av dessa fel och nyckel vad säger hon, att hon är trots för sin skönhet sin rikedom, sitt goda huvud, är trots för det anseende så har vårt hus alltid åtnjutit, gör sig till allmän åtlöje jag ska minsa nicka har låtit någon skratta åt mig ja ja, som man skrattar åt edit naturligtvis och var kan folk annat då man ser en ung flicka avskedat sina tillbedjare alla eleganta, utmärkta unga män för att istället dra till sig ett helt släpp utlevade gubbar och skälet därill att föräken fått den nya nyckeln att hon ska gifta sig med en äldre stadgamman och är det icke det fullkomligaste spektakel någon vill ha, att se henne omringad av sin antrutna grovårdskuttersörer som sätter en minnsam nogrörelse presidenten den slicka pepparkagsk gubvänniskan fyllde 50 faret i mindas överstullytnan minns sin affekterade rättframhet tog om jag rätt minns avskedat för tio år sedan och baron s, om han får äde till sin frihär dina kom att svära äkta tro för tredje gången och vid samma tillfälle skulle han gärna kunna svära på att ingen dirig bult haft större turen hand som i varje gifte gjort sig en allstörre fortin vägerskanskissade sina mångskapssökare i ett andedrag så hade farbujanne smålende och den ivelbar med åvretser och dinnan gav luft åt sin förtrutelse men detta är ändå verkligen befängt jag skulle tro det papper bröt hon så tvärt med löjten från h då jag sist var här så inte sand har försteget jo av en lika värdig orsak som d varför hon avslog kraften van derstedt och kamarjunkar u nå men först nämnde varför vacker och vackra karar har vanligen det felet att beundra sig själva i främsta rummet kamarjunkaren var för rik i ett tyd att han var rikare än hon någon som skulle sätta henne i ett slags beroende och löjtna att den slutningen var vid närmare befinning alldeles för ung hon blev gammal som kvinna men han ännu räknade sina bästa år och han kunde inte avhålla sig från att le ja det är verkligen liot snarare vore då lämpligt än att gråta har Sverigeskan försökt det? ja försökt alltid man kan icke tänka sig något imperimentare än hennes svar kära mamma det är ju jag som ska välja en man icke mamma låt mig då få välja honom efter mitt eget vinne där har du äntligen förnuft i sig ja om du det tycker lär icke ha särdligt att vänta av det råd jag hoppas du ska ge mig jag vill dock ge några och det är trötta henne i med för många anmärkningar reta henne i till att visa sin nyckvillighet och öm mot henne och sök framförallt att tillväga och bringa i himles namn vad vill du nu säga tvivlar du på att ja i trots affärens fel älkar henne nåt av benen men förstånd gör det kärlek älkar henne gör du men denna förstånd kärlek som du på senare åren antagit men när du själv blivit mer härskande och mera fordrande är okändig i umgänget med edit hon har ett så varmt hjärta och ett häftigt linnare hon glömmer ofta under våra samtal att hon talar med sin mor jag säger ingenting vidare innan jag är bättre observerat ställningen men var säker på att er ska urakt låta något för att vinna henne och därefter söka inverka på henne ja det var just medan hon visat stadighet i sin tillgivenhet för dig som jag så mycket önskar att få dig hit men ännu en sak hon är icke blott nyckfull hon är så övermodigd högmodigd att hon även därigenom gör sig löjlig då låt väl högmodigd vara en påkommende ty aldrig här märkt det är fel i toserna men så är det dock du ska märka detta när personer som hon antingen icke tycker om att det är för mycket under sig för att göra avseende på är närvarande till exempel min nye berugsförvaltare vilket gick om hit för några månader sedan en så utmärkt akningsvärd riktigt magnetik och bildade ungman som någon vill se honom bemöter hon så att jag ibland både rådnar och leknar till högmodigd har jag aldrig varit åtminstone icke mot någon som du vet att sätta upp till dig där till har du haft för mycket världsvett men titta hit vad har vi där borta om icke unga fröken för häst omgivna av sina antika riddare hoho det är min skäl ändå rätt lustigt på min heder är det icke så vi rider om din engel svarade hovresurinnan uppstigande men om vi går lilla vägen så hinner vi förbi och då får du det nöjda att se när hon stiger av outsägligt belåten greb parbojanne efter hatten och kände sig så glad över att geta eteten med svägerskan var slutad att han trots hennes vita morgonklänning ett flagg som han aldrig kunde tåla på 50 års damer göd hennes sin arm Ack kära Janne sukkade hovrets rullinnan med en mild och förtrolig ton det ska visst fröda salig frans i sin himmel att veta oss vad det är så gott och hjärtligt förhållande Ferenade kan nära släckningar alltid nå målet och att vi i denna sak blir av en mening det är i tu tal om gott gott frus vägerska men är det något annat på tapeten i svägerskans tankar förstås nästa månad väntar jag verkligen ett föredigt obekant besök till Dagby men därom sedan slut på kapitel 5 kapitel 6 Edi har i fröken Olga och Mamsel Horner återkommit från kyrkan ännu frågade hovrets rullinnan i det hon stödd på sin svågers arm värdigt och avmett vandrade upp för en breda med en stora särskiska lomstervasprydda trappan gick ännu svarade en mötande bekänton är det brugsförvaltaren hemma nej, hennes nåd hennes nåd frågade nu ingenting vidare utan skrev drottning likt genom det vissträckta förstugan och gå in i familjens vanliga retidens bottenvåningen för närmsta våningen var benägen en trappa upp och två trapper uppfanns åtskilja ett där gavlrum bestämda för föröknarna guvernanten och tarvliga hjärter beskedliga enkifruvar åt tändstickorna linnisömmerskorna etc etc som under veckor och månader fick sola sig i återglänsen av den rika brugspatronessans överflöd det rum dit hovrets rådinnan och farbojanne förfogade sig den så kallade arbetssalan med dagliga sällskapsrummet låg mitt för stora gallerporten vilken ledde ut till Alén detta rum långt, djupt fönster er höll igenom den naturliga chalusierna av krukväxter innanför och de höga träden utanför ett mystiskt utseende vars lugna behag ej oförminskades då man från ett par glasdörrar mittemot fönstren ledde ut på en varanda ornerad med blommor dessa dörrar stod vanligtvis öppna att njuta av den friska luften blomdorften och den sköna utsikten som och för nöjet av att se alla kommande och goande hade flera vilstolar blivit placerade framför denna hela familjens älskningsplats i övrigt syntes instrument ritställningar sybod blomsterbord läsbord, skrivbord bord med modeller i marmor och gips gårterligen alla slags bord och alla slags bekvämligheter som i ett rikt hus kunde vara finnande för damernas nöje och arbete på ömsesidor om salen var två rum var av ena paret benämndes tavelgaleriet biblioteket andra paret Lilla Thalongen stjännes nåd senkammare färs över förstugan låg matsalen valig hovrets rådets två enskilda rum vilka till dato kvarstod i orörd helg men av hovrets rådinnan likväll redan blivit bestämda för en gäst vars besök ännu utgjorde en hemlighet sedan vi i så lunda tagit en överblick av lokalen kan vi möva dinnan och farbojanne avbida det riddande tälskapet ankomst jag tycker att det borde vara framme nu yttrade hennes nåd är det hon otåligt riktade sin lornett rakt fram åt alén farbojanne som satt ihop sjunken i den bekväma stolen vebenens lagna i kors över varandra hade under det två minuter som förgått nästan glömt varpå han väntade han hade i det stället råkat att fästa ögonen på primus vilken över måttan väl utstyrd i sin gräsgröna bombasinrock och skalakans röda väst med händerna i fickorna spacerade fram och åter på gården varunder han för stulet betraktade ömsom sina spelgrillblankar små stövlar ömsom den i hemlighet tillbädda kammar lotta som just nu så sedesamt med flors huva och salmbok hemkom från kyrkan vid anblicken av pysslingens skänbara självförgudning måste farbujanet tänka på det underliga i fåfängen denna lilla figure så löjlig i andras ögon så fulländad i sina egna var nu ännu sätet för den varm och inneligen hängiven själv och filosoferade farbror för sig själv man får aldrig miströsta vi onda och goda bor alltid tillsammans och gemendigen är människorna bättre än deras i ögonen fallande liten annonserar dem seså kärasvågor stigna upp här har vi gruppen den förtjänar att se vilket sant jo på tråheder svarde farbror är det hän med armarna stödda mot vid andans gallervark gjord sig klar att skärskåda alltsammans på en hög silvegrå häst vars fina och stolta former var ett vädiga arabisk härkomst satt en ung kvinna som i en lättighet och ett behag vilken skulle falla sig svårt att öfter herma tygrade elden och sin otåliga gunsling i detta ögonblick motsvarade hon bilden fördag uppstigen ur rådnande skiar ett övermott av liv som inte sprittar i varje puls men den heta korpusströmmen som brann i hennes ådror oroligt böljande under den vita ytan och dessa ögon bruna och glänsande som den mjuka samhällsrektorn vilket slöt sig in till hennes vanlika hals dessa ögon vilkas växeltvis självska och melancholiska skönhet kända eld i så många hjärtan lysst dig i det som morgon solar och vara i hela hennes väsen det så frisk så strålande och liende som den unga dagens själv denna kvinna med en växt, smärt och glasjöst som en vacker avbildning av dianas ansikter i vars plastiska drag en gärve lillig och självrådig ande avspegla sig i varje rörelse är den 19-åriga mycket beundrade och klandradeedit på hennes huvud vi läser lätt som den blivit ditkastad av sefirerna en rund halm hatt från vilken en eklövsk vist svajade ned på hennes ridklänning och på det mörka bärnstegens färg skiftade lockarna lekfullt skämtade med sina tve nästan anlösa följerslagare ty riten hade stund om gott galopp vände hon sig än till den enda än till den andra överstelöjtna den som re till höger var till ståndet leder den enda som ännu för måd att svara henne presidenten hade med en min av sublimförsakels dragit sig något åt vänster han pustade i tystighet men en baronen som i sin tur dragit sig bakom presidenten kände sin antrappan något att kväva honom var under hans smått för sig själv svår att om den farliga hicksan gav honom någon bestämd uppmuntren innan veckans ljus att han är jaga liv till vem hon behagade honom själv undantagen Primus som sprang fram och öppnade porten fick en världig nyck och hela resten av den ammunition som fröken förvarade i en grön safnions vätska fasthakad vid ridsaden detta slags ammunition bestod av russin mandeln nötter men mera som den unga herrskar han alltid då hon redud födde med sig för att traktera brugsbarnen vilka också under oförställt förkjusning öppnade grinderna för den enliga, snälla fröken jag tackar herrarna samtligen för sin arthet så hade fröken edit i det hon vid trappan följ in hästen och omringad av alla tre friarna för ett ögonblickssyntes obeslutsam vilken dera hon skulle ge rättigheten att hjälpa henne ur saden hur det gamla herrarna kommit av förut låter sig förklara endast därigenom att edit med ett gott hjärta segna tack några gånger i munterkarriär redit kring runden på gården för att så som hon sa det deras förlustelse i en liten scen hos brydelskunas färdighet ser fröken så hade överslöjten antan och förde sin hand nedåt liksom han önskade att den måtte bli begagnad som trappsteg men den andra var strakt uppåt till stödjepelare hela ställningen skulle icke tagit sig illa ut ifall överslöjten förevisat den för 20 år sedan behagare Minodia framumlade presidenten och såg därvid ut som han velat bokstäverin sjunka till jorden av förkylsningen men en hand han framräckte syntes till och med i handskan så övermottan klän att förökat hade medlidande medan Baronen nöjde sig med att endast visa fingerspetsarna och sitt nickande huvud stackade mannen i lyckats komma till rätta med sina lungor nej nej jag saknar alldeles mod att göra något dera av herrarna orätt och därför tog den i tillåt att jag på detta slett slutar i er smickrande tävlan här medströkte en unga damer tillbaka sin häst och stod med ett lätt språng på marken bra, bra beroppade Frarbojanne uppifrån varandan Princesa i Sagan kunde ha handlat rättvisare varför icke så gott en gudinna är ju själv i mitt rike men far väl nu mina herrar vändades i återhet till sina följeslagare anginäm bilar och anklaga mig i om jag visat för mycket ysterhet under vår promenad icke mitt fel av er livlighet ansatte mig ha stigit ned ur någon av ramarna i tavelgaleriet där jag annars icke tar mig illa ut i puder murser och korsett för att ännu en gång ha det nöjet att i sällskap med mina forna uppvaktande riddare gällit min sen ur våra glada ungdomsminnel men hon med retande skalkaktighet uttalar i dessa ord hälgade hon behov förut sina tre gamla kvalier och försvann upp på trappan till stora byggningen då herrarna åter med en gemensam min som tydde på förlossning ur skärsälden strävade upp för trappan till kavajflygeln aldrig i min livstid har jag sett en så sjön människa sade farbujanne fysisk beundran vad vill vi en människoverk säga mot den stora mästarens något hon vacker svarade hovret rodinnan med en ton och jätteljaste högmorg men svåger men slut på kapitel 6 upplässt av Cecilia Kranes den andra juni 2006 i Södertälje, Sverige det här är en LibriVox inspelning alla böcker för LibriVox är av allmän jägendom för mer information eller för att hjälpa dig i dina tjänster besök LibriVox.org en nyckfull kvinna 1 den obuna flickan av Emily flygare Carleen kapitel 7 lilla aktrisen och madonna efter några ögonblick visade sig på gården en ny grupp det var för öken Olga som kom från kyrkan med sin guvernant välkommen hem med Lilla Duva ropade hovret rodinnan det de hon lutades ut över varannan som Farbro Janne lämnat Tack sötamamma fröken Olga med en liten fräkning blondin med ännu föga utvecklade behag satt i sin lilla trubb näsa i vädret medan hon kastades längt kyss upp till modeln därefter liksom hon hastigt erinnat sig något antog hon en mycket allvarlig värdighållning guvernanten man sälj och ta via horner hade ett av dessa utseenden om vilka det heter att man har svårt att glömma dem sedan när man en gång sätter närmast liknar hon ett hyggligt månskedstycke under en vinternatt ett sådant vars illusion sett från målare stuk är så fullkomlig att om man betraktar den en varmsommardag man ovirkålig börjar små huttra snöblek månskens likmostel inte det man sälj och tar i salen åtföljd av unga Olga som mycket affekterade att likna sin lärare innan den hon ansåg så som all fullkomlighets munster det var icke utan att ju Håvrets rodinna själv hade sina sympatier åt samma håll ty man sälj och ta via sätt att föra sig lika skilt från den blyga koketta eller undfallande guvernantens det är tre slag Håvrets rodinna förutprövat som så att säga satte hennes person utom skott håll i denna nedlåtenheten hennes avmätta rörelser och raka hållning gav hon en viss air som tillät den stolta Håvrets rodinna att finna sig alltför lycklig att i sin dotters lärare innan även äga ett passande sällskap liksom till en ytterligare förhöjning av detta fruntimmers förträffliga egenskaper hade hon icke blått i hur du själv endast 26 år en hel afton igenom spelar dansmusik och en annan hel afton sitter orörlig som en vacksbild spelbordet utan kunde även med en takt som har beundrans där eller ett väderkong som ännu beundrans värdare ta reda på alla förhållanden i och utom hus och så framställa dem för sin patronessa att denna sällan såg sanningen ur någon annan synpunkt än man säll Octavias där dess icke hennes nåd på förhand vattat en olika tanke tyd då förmodde varken Octavias eller någon annan rubba hennes idéer men allt detta var likväll guvernantens ansikte icke alltid liken kall vinternatt liksom liknande någon gång när hon var ensam ett av orientens heta solupplödgande sommarlandskap vilket synbart törstade efter svalka Farbrå Janne vilken mer än andra människor brös imamsäll Octavias sällskap hämnade just fukt förkundna sin undran om man ej snart skulle få se Edith då en jäll bröst från trappan tilldrog sig såväl hans som det övligaste uppmärksamhet Jonsson så hör då Jonsson fröken Edith droska ska strax spännas för fröken reser till kyrkan då jag borde ha förutsätt att hon skulle fara sin väg yttrade hovrets rodinnen med förtskytelse efter hon imorse just gaddade sig åt att träffa fru från y som vi väntar förr i middagen till kyrkan såhär dagst undrade Farbrå Janne under det olga med en guddsnådlig min höjde på axlarna om man säll Octavias händelsevis råkade dra av en länk i sin kollier och jag svåger det är ju senmässa i duringar men jag ville önska om jag gick i skängt henne ett eget ekipage och jag givit henne fridisposition över stället nås vägerskan det är ju oskyldigt ja, så oskyldigt att jag får tänka på reform så välj detta som är mycket annat du min äng är avröts hennes nåd samma röst som nyss låtit höra sig från trappan och vilken av sällskapet igen kändes såsom tillhörig fröknarnas junkfru även känd under bedämningen frökn är kastin gör att nu från den på glänt stående dörren till i ditt förmak utanför salen fröken Edith låter hälsa här i Janne Farbrån för vanliga benämning och fråga om hon får låna primus för Lils vän som Plär följer fröken är borta med brugsförvaltan hjärtans hjärna svarade Farbrån inom en halvkvart framködes fröken Edith seligangda droska av här primus som syntes mäktast stolt över förtroendet och Edith själv lät sedan hon hastigt ombytt toalett icke heller vänta på sig efter en flygtig och brottskande avskällshälsning som knappt kunde sigas ske inom salddörren ylade hon Edith utan särdeles misskund med den rosen färgade klänningen snarigt tastade hon sig en steg i åktornet fattade själv tummarna anvisade med en rörelse primusplatsen bakpå och så med en förtrolig nit upp mot balkongen svängde hon piskan i luften och droskan får av först sedan dammånet efter den självhärskande frökens ekipage upplösde sig och blev till intet lösdes den förtretliga spänningen så för en stund hållit hårdrets rodinnans tunga fängsland hon åtycknat nu den mening som införökna kärstnings uppträdande råkat gå sönder du menar Engel orden riktades till Olga vars ljusa hår vem smäktes hon visste aldrig så mycket att befalla över med den du är hos mamma och ja, ytterade Mönzel och Tavie jag som så noga studerat polgas rena sinne när visst att hon om hon en ägden sådan för månsrätt aldrig begagnade den Mönzel och Tavie kände mig bättre än jag känner mig själv mamma som Olga blikt jag vet blockapp och mamma gav mig samma frihet som Edith jag ändå alltid måste fråga tillåta mamma att jag gör så man ser att du väl begagnat undervisningen inföl farbojanne med ovanligt tvärhet jag hoppas att det ej förtjänar förebråelse lärarinas blick följ med en iskallt frågetöten på den värvgärtade mamma sanningen att sida tror jag likväl att det så gör tyva Olga nu sa det smakade verkligen av någon bitterhet mot Edith och ännu aldrig har jag hört Edith yttra sig bittert om Olga när det tror jag väl utblast avrättrådinnan med ett uttryck av oförställd beundra att vara bitter mot englänna prat jag undrar min sann vad det i englänna går detta är just icke nytt fast det är lässamt yttrade unga fröken men det är hon med en harm sen en reser sig från stålen vad är det som är en nytt min du min du var ett smekod som gubben ofta utnyttade till sina brorsdöttrar den ton var det det nu yttrades lät så jätteligt mild att han förorsakade en blygtvekan i olgas röst då hon dröjade svar det farbror har alltid hållit mer av Edith jag håller er begge två men oretvis att tycka ei om och icke häller Lidia att man missbrukar englännas namn men vad icke läss en barn vi ska nog språkas vid någon av dagarnas för oss själva och tänk aldrig att din gamla brors hjärta icke har rum för dig så värd som för Edith och där med punkt sa det hennes nåd under ett sötsuglende vilket bäst bevisade att hon icke var nöjd med sitt skågelsätt att uppskatta olga men att hon tillika icke nu då hon väntade få honom till buttsförvandt mot sin äldsta dotter ville störa honom kvinnan hade stigit upp och seende först på sitt ur och sedan på mamcell och tavje tillade hon vårdslöst man får väl tänka på att hjälpa upp toaletten för middagen bäst det är hur vi väl vår lilla fru von i här vem är den människan? det är en granne som du icke känner hon är annars en ung förmögen och tilltagande militärsenka som i höstas flyttade till glanberg vilket hennes barn ärvt hur många friare har hon på stad sann i ligen gäddarom kan ge besked men kanske mamcell och tavje är bättre underrättad jag verkligen är i den lyckan att vara hemma i fru ys giftimåls angelägenheter och mamcell och tavje är så streng som en puritanska då frågan är om fri rio giftimål mediot minstarna att fortensis förtjänar det låg vård man ger henne för behag och älskvärhet då hennes nåd till er känner henne dessa egenskaper vi har hon troligen anspråk på honom och det kan aldrig falla med in att justera hennes nåds omdöme mamma inföl olga nebbigt där är jag i besynnerhet att hennes gör så stora färg av herr helmer och vad vi skulle ha en idé lilla olga bemöter inte din egen mamma här helmer som en man av vår egen societet oja mamma brukförvaltaren är visst mycket presentabel det tycker alla utom edit men hennes kan ju aldrig trivas då hon är här utan att hennes helmer jämst ska stå på två en med en och en med andra nej hör på min lilla pulla jag tror min sann att hon är jällo på herr helmerkartigheter men för väl mer nu du olga ska stanna kvar här för att göra less hennes mamma kommer vill icke farbror vara så god att åta sig den frågade olga då så väl mamma som man sällsjör ner lämnat rummet nej tack min du jag är när att ta med en topplub förr i middagen och här med steg gubbel upp och vandrade sin väg ensam voden började fröken olga sysselsätta sig på ett sätt som gav en tämligen klar belysning över hennes verkliga egenskaper och karakter hon ställde sig framför en av tre måerna och sedan hon länge hon med djupaste allvar betraktat sitt ansikte ladde sig det rymkor av misnöje som en början syns där under några sekunder spelade ett självförnöjd liende kring hennes lappar var efter hennes anledsdrag antog ett uttryck av stolthet det är näst av avundsam och sist av ett hån som tyckte säga vänta bara jag ska nog pröva och visa mina krafter var på ville då olga pröva sina krafter kanske den pantomim hon nu börjar förråde detta så som inledning genomgick hon en hel serie av nygningar olika kroppställningar och under det hon beskodade sig en till höger, en till vänster sa hon med en kort och häftig röst Åh, min sötafliv hon i jag tror mesta gör det där lika bra men kanske ändå lite bättre åtminstone ska jag snart kunna göra det bättre och det där madonna blickarna olga började hända sig och den där bliksamma sänkningen av ögon är ju bara lappri och det där halva och hela meningen med oh och ak helsuckar halvsuckar och tvartsuckar man kan inte lära sig den nu är blått frågan vilket som slutligen behagar honom mest det där eller det här videon uttalade i sista orden företog hon sig ett annat slags bil så för en åskådare nog tog det vara lustigt att åse höjande sig på tåspetsarna för att bli längre och kastande hårflätorna tillbaka för att kunna ge sitt ansikte ett på en gång novelt och bekymmerslöst uttryck började hon små sjunganden på en opera melodi att företa en promenad varunder hon då och då vårslöst viftade sig med nästuken nej nej utropade hon en halmsätt jag kan inte riktigt efterhörma denna impedimenta obesväärande och eleganta ledighet som tal livita mig nej det var så här orga bärde på nytt och gjorde nu sin gång så luftig att det såg ut som hon utför den hemlighetsfull dans nå det är det samma återkorg hon videon efterhand försökte tanssprid och slutligen en melancholisk min var eftergången rättades ingen människa som en nedlät sig att välja kunde stå ut med att härmafröken edits ombytlighet nog ska jag härma denna då om det är det sättet han sätter värde på men börjar snart misstänka att det är detta hon nu blev edit nödsaka att vända en rom för man sälj oktavie vars avmätta och stela man ner unga olga verkligen exilerade i ett öfterapa ja detta är något ståtligt tänkte hon med förtjustning varken det kocketta helgonet har utens eller den nickshulla storrådiga edit kan jämföra sig med oktavie till det henne att adressera hans invest kan hända här är smålohon med en stark anstrykning av egen kärlek är det därför att man sälj alltid sitter så nära en viss person som han icke så ofta törs adressera sig till men ts lycker kan det vara han hon flökt i fönstret urs och tänds hon ska åtminstone bli snäst då han icke får se honom vid middagsbordet ak, för det ska bli roligt nej så att spöka till sig det är ju en slags hedin i kostym jag önskar att han icke kom hem för en i morgon men nu är hon i förmaket och i ett nu var även olga där ak, välkommen söta snälla hortens olga kastade sig i den unga enkans armor vad du är intagande idag jag spår att du förvidde huvudet på alla edits tillbädjare en liten etiärisk kvinnohamn med ett barnslutt och täck ansikte svävade nu vid olgas hand in i salen när hos genast skönt ner igen av bilstolarna vi är väl goda hortens och jag är alldeles förlorad så varm så jag kan dö vi är också en förfärlig hetta idag, men vad verandan ser inbjudande ut om du icke fruktar för elden från alla det blickar som tog det lura bakom gardinerna i kavaliersfrigen så gå då ut på verandan och det förbränner mig väl icke så hade sjukt hennes lende men utan prat verandan är allra svalast med din tillåtelse fråga herre blommorna det blev visst av en sjuka om du kommer ut snicklarska har du för att säga så frågade Olga minne jag ska icke säga det jag vet att du håller av mig så mycket men söta du hur mår tant jag tackar hon kommer snart och Edith hon har rest ensam till dörringen hur ledsamt men detta hur ledsamt motsvarar ej den förfyda elden i den unga föruts ögon vår godamamsel Octavia vad håller hon till hon gör sin toalett så ledes med undantag av Edith är ni hemma allesammans jag har allesammans och ändå något därutöver du farbror gänner Edith kommer det var hyxt angenämnt men hör på Olga lilla den trekka hårt hennes visade sig nu dels för att akta blommorna dels för att skaffa sig själv en behaglig svalka jag är ni det ena jag är ni det andra av det förföriska attityder som Olga har gjort efter Herma vad vill du säga o just ingenting jag tycker blåttet skulle vara obehagligt om verkligen några blickar riktades hit från den där nedföljda rullgadinerna hur så vad du är oskyldig begriper du ej det lilla enfall det att det är ingenting som kan jämföra sig i behag med den tanken du kan vara oskinerad vad ska du då göra ifall du vore fullt säker att ingen annan i jag såg dig jag skulle stritta mig fram över Balustraden och fatta en stor gren av den där sköna linden jag ordentligt förgås av längtan efter det friska fläktar jag då kunde bereda mig nå efter det på det viset att du längtar så mycket för jag vill vara bärmhärtig och kanske bedagade kultisörerna uträttade av den rit var på dig i dag ledsagat sin herskarina troligen nu som bäst tar sig en liten vila och någon annan finns där bestämt ej du är för stygg att pressa mig så hårt icke har jag varit i vart rum där men jag kan åtminstone försäkra att icke har fler främmande där en baronen har hänt den och överslöjtnat den på dina ord då och härmed gjorde hårt hans en förkjusande böjning på kroppen hon sträckte sig så långt fram att hon nästan till helften svävade ut över gallervärket och den lätta florsalen som knappt nål kunde sigas kvar bli hennes vit axlall gjorde här vid en alldeles utmärkt effekt var den elaka olga med yttersta möna i stånd att kväva ett högt skratt med tanke på att hon ensam beskodade denna manöver vilken slutligen prövdes med återkomsten av den efterlängdade grenen som gav den vackra enkan under hela den tid hon kvarstår på valkongen tusen fördelar utom den uppgivning men nu hördes på rättrådinnan steg var vi fru och i fastigt måste lämna sin dina teater efter hand samlades hela sällskapen för rökt av prosten befallningsmannen och några andra personer som varit vid kikan middagen anmäldes men två platser blev tomma fröken Edits och här Helmers slut på kapitel 7 upplöst av Cecilia Krans den sjunde juni 2006 i Södertälje Sverige