 Kampen for den universielle valgerat og for kvinders stemmerat udspillede sig i årtierende omkring 1900. Vi kender den nationale historie, at kampen for valgerat udspillede sig både nationalt og lokalt. Hvad der er mindre kendt i forskningen, er, at der lige ledes for en stærk internationale inspiration. Ligesom man i dag altså inspirerer andre landspolitikere af internationale organisationer, NGO'er, af politiske og filosofiske strømlinger, gjorde man det samme i samtiden. Den internationale inspiration kan betragtes på tre måder. Delsom eksempel smagt, altså man løser at inspirere andre lande. Delsom et spørgsmål om de mest retikale, netop de britiske suferdjetter og deres retikale kamp for stemmerat. Endelig er der en filosofisk inspiration i form af den britiske filosof John Stuart Mill. Lad os kigge på eksempel smagt. Her spiller de nordiske lande en særlig hovedrolle for opnåelse af valgerat i Danmark. I de nordiske lande opnådede man valgerat gradvist, både i forhold til forskellige politiske organer, men også i forhold til forskellige grupper af kvinder. Selvforsøgende kvinder enger et setterer. Både i Norge, Sverige og Finland, opnådede kvinderne valgerat før de gjorde i Danmark. Et særlig eksempel her af Finland, hvor både kvinder og mænd opnåde national valgerat, altså universel, almindelig valgerat, allerede i 1906. Et andet interessant eksempel er Island, der henlåd under de danske kongeri. Her opnåede kvinderne lokal stemmerat, allerede i 1892. Der var med andre ord mange muligheder for at kigge uden lands for at lære noget nyt, om hvordan processen for valgerat kunne opnås. De danske valgeratsorganisationer var skarpe. De interviewede nordiske kvinder i politikere med henblik på at få erfaringens indsamling og høre deres stemmer og ligeledes i forhold til at lære om selve processen, altså hvordan eksempler fra de nordiske lande kunne tjene i Danmark. En anden inspirationskilde er de britiske suferdjetter. I Storbritannien var der forskellige organisationer, der kæmpede for kvinders valgerat. Organisationen Women's Political and Social Union er en særlig interessant fortælling. Denne organisation anvendte faktisk retikale metoder, militant teknik i kampen for kvinders valgerat. Man ødelagede kommunikationsmydler, postkasser, telefonbokse. Man anlagede brandadentater, afbryd offentlige forsamlinger, ødelagede sportsfaciliteter og kunstgenstande. Der var kort sagt tale og meget retikale metoder med henblik på at opnå valgerat for kvinder. De britiske suferdjetter blev anholdt kom i fængsel og indlede sulle strækker. Her blev de mødt af et repressivt system svar i form af tvangsfordring. Det er klart, at de danske valgeratsorganisationer hadde en meget mere reformvendig kurs. Man forhandlede, men skrev indlæg i pressen. Der var ikke denne retikale inspiration. Der var et særligt punkt, hvor de danske valgeratsorganisationer kunne lære de britiske, nemlig i forhold til pressen. De britiske suferdjetter havde en klar perræssestrategi. Man kommunikerede med pressen via sine aktioner, både i forhold til indlæg og i forhold til fulgafir. De danske valgeratsorganisationer lå altså inspirere, men anlæg en pressestrategi, formet et pressebüro, skrev indlæg i pressen, og det opman opnåde faktisk en massiv kampagne i pressen med henblik på kvinders valgerat. En tredje inspirationskilde for den danske valgerat finder vi i den britiske politiske filosof og politiker John Stuart Mill. John Stuart Mill var retikal i sin samtid med sin idé om kvinders politiske retigheder. Han skrev bogens underkugelse, der udkom i 1869, og blev oversat til danske G. Brandes samme år. Bogen vagt det enormt opsigt i Europa med sit retikale forsvar for kvinders politiske retigheder. Kvinders stilling i samfundet var tema John Stuart Mill på sig. Det galt både i hans valgkampagne i 1860'erne til britiske underhus. Det galt ligledes en berøm brandtale, han holdt i de britiske underhus i maj 1867, hvor han argumenterede for kvinders valgerat. Både talen og hans værker vagt det store opsigt i samtidens Europa og inspireret på mange måder debatten i Danmark. Både i form af de danske valgeratsorganisationer, der refererede til John Stuart Mill i deres blader og skrifter, men ligledes i forhold til den måde debatten bebragt ind i den danske ristag. Fra 1886 debatterede man nemlig kvinders stemmerats til de kommunale råde i Danmark i ristagen, og her indgik John Stuart Mill ligledes på dagshorden. John Stuart Mill er det, vi med moderne udsryk kan kalde social liberalist, altså argumenterer for social retigheder i den liberalistiske tankgang. John Stuart Mill fratager liberalismen sin kunstplendighed, ved at argumentere for, at kvinder, både kvinder og mænd, skal have lige politiske retigheder, og her med indgå på liefoet i politik. Et kærnebegrep for John Stuart Mill er begrebet om kvinders modenhed, altså at betragte kvinder som mature adults, med ansvar og samme politiske potentialer som mænd. John Stuart Mill's argument er, at deltagelsen ville uddanne både kvinder og mænd, altså at deltagelsen i politik har en selvstændig effekt. I det øjeblik man deltar i politik, får man et almenblik på politik, man bliver politisk moden, og kan på den måde være med til at kvalificere samfundet og demokratiet. Den internationale inspiration kommer til at påvirke den danske kamp om valgret meget mere end vi umiddelbart har vist. Det gælder naturligvis både spørgsmålet om eksempel smagt fra det internationale niveau, altså andre landets opnåde til at valgrette, men ligeledes internationale bevægelse og mobilisering, strategi og kommunikationsbilleden rolle. De britiske sofordjetter, deres retikale metoder og deres forhold til pressen, var en anden inspirationskilde, som kom til at påvirke de danske valgrettsorganisationer væsentligt. Ender det være at fremheve den politiske, filosofiske strømning i tiden, John Stuart Mills ide om modende kvinders adgang til politik, og om deltalsens uddannende effekt, som en helt fundamentale argumentation for kvinders opnåelse af valgret.