 Bon dia a tots i a totes. Benvinguts i benvingudes al Museu Atnològic de les Cultures del Món. Donem per iniciar amb aquests parlaments i llegat colonial. Ens plau, des de la Regidoria de Memòria Democràtica, impulsar aquestes jornades i fer-les aquí. Fer-les al Museu Atnològic, que és un dels equipaments, és un museu que té molt a dir, té molt a opinar en aquest debat sobre el patrimoni i les restitucions per la seva experiència en la reflexió colonial. I aquí vull recordar un parell de les exposicions que s'han fet darrerament, com són les d'Icundi o les d'Elifni. Fa dos dies va ser 12 d'octubre i els 12 d'octubre sempre... passen moltes coses, la ciutat, i passen moltes coses aquí a Ciutat Vella. I des de fa molts anys que hi ha mobilitzacions que el que fan és impugnar aquesta diada i aquest dia d'anar al dimens del colonialisme, del imperialisme i fins i tot de l'esclavatge. Aleshores pensem que és clau que des de les institucions publicals hi haurà plantegem el que són les col·leccions dels museus i que ens plantegem criticament que expliquen aquesta col·lecció que fem un item i quina és aquesta imatge del món que volen donar una imatge que ja està passada i una imatge que se'ls dubta mareix tota la reflexió crítica. Una reflexió que ha de ser una reflexió calmada, que ha de ser un diàleg. Fa mesos que s'ha de organitzar unes jornades sobre memòria i interculturalitat, l'identici, s'ha de dir la història, i les que diem que si la història l'escriuen als vençuts, es preguntaven qui són els vençuts i qui són les vençudes i qui són les memòries de les vençudes i les memòries de les vençuts. I qui explica aquestes memòries? Com les explica aquestes memòries? També conjuntament amb l'euròm, vam organitzar l'observatori europeu de les memòries, també vam organitzar unes jornades que es deien colomialismes, en lloc de colomialismes, colomialismes, en el que debatíem sobre l'art públic i la representació pública, aquelles persones d'aquells aconteixements que durant els segles han sigut referents ètics o han volgut presentar-se com a referents ètics. I es preguntaven què era això? La història l'escriu quan els vençadors, el patrimoni, el decideixen que és patrimoni i que no és patrimoni també els vençadors, i també decideixen escollir que ja són les col·leccions dels museus dels vençuts. Per tant, i després d'un tot el octubre, en el que des de fa uns anys tot trontolla afortunadament preguntar-nos aquí a l'emnològic i fer-nos aquest debat i aquesta reflexió sobre el patrimoni és molt important. Ja des del 2018, 2019, tota la iconoclàstia que hi va haver per exemple a Chile, amb totes les revoltes populars que hi va haver, que vam seguir amb deteniment, moltes que estem aquí ho vam seguir, però després també amb el moviment del Black Light Matter, que segurament ha donat molta més volada a calcom que passa a nivell internacional. No és una reflexió exclusivament de Barcelona ni de Catalunya, i de fet l'Estat espanyol i Portugal segurament són els dos estats en què he hagut menys reflexió sobre aquest tema, i que tant mateix tenen un pesat colonial capital i, a més a més, molt present a l'espai públic. Arreu d'Europa d'una manera més o menys evident, o més o menys pública, s'estan fent reflexions i en canvi aquí no s'estan fent. Barcelona té molt a dir sobre el colonialisme i ens ho han ensenyat molts historiadors i historiadores que han treballat el passat colonial de la ciutat, les referències i les traces colonials de la ciutat són arreu, però no estan mapificades i, des de la regidoria, una de les coses que també volem fer és tirar endavant aquesta mapificació de quin és el passat colonial que hi ha a la ciutat, a l'espai públic, a l'espai públic i a l'espai privat, i també podem, perquè el que hem de fer és tenir aquest mapa per després anar encarant els debats. Hi ha debats que estan més o menys oberts i hi ha debats que tenen un recet. Fa uns anys vam tirar a terme i vam treure l'estatua de l'Antonio López. La peanya encara hi és, el nom encara hi és i el canviarem d'aquí un parell de mesos. Em veu, ja s'ha decidit que farem aquest canvi i després hi ha moltes altres intervencions que s'haurien de fer, però creiem que les hem de fer una manera contextualitzada, organitzada i donant una per una, sinó pensant en un projecte global. Quan parlava del consens, jo dic habitualment també que les polítiques de memòria no tenen per què buscar el consens, perquè l'Antonio López era un negre, no és discutible. Una cosa és que fem en ell. En el debat sobre l'Antonio López i la França, i encara ho veiem, el tema no és si hi haguem o no havíem de treure l'estatua, sinó que el tema és si era o no era un negre, i aquí no hi ha hagut per consens, ho era. I a partir d'aquí decidim què és el que volem fer per allò que en diem democratitzar l'espai públic. Si parlem de la comocratitzar l'espai públic, hem de parlar també de la comocratitzar l'espai públic. I les col·leccions dels museus, les col·leccions dels museus públics, i per tant, de la mateixa manera que traiem l'Antonio López, que aviam el nom de l'Antonio López, que traiem els reis catòlics del nomen clator de la ciutat, com altres coses, també ens hem de preguntar què passa amb el patrimoni públic dels museus. I com els expliquem i quina és la imatge que generem. Per tant, no de fugir amb aquest tema, no de fugir amb la qüestió del patrimoni. Aquest debat no és un debat casual, ni espontàni, ni que desaparèixerà. És un debat que arriba per quedar-se, i algunes fa molt de temps que les puc treballar. Però és un debat que no és flor d'un estiu, sinó que arriba per quedar-se. I per tant, com a administració pública, en aquest escomajuntament de Barcelona hem de tenir posicionari. I per això serveixen aquestes jornades per perbavar-te. I a partir d'aquí, hem de prendre posicions de derivi en polítiques públiques, que també sabem que segurament mai no seran prou, sempre hi haurà més. Però bé, en tot cas, hem de fer aquest dia la jornada del colonialisme, recordo que una de les confleccions que va sortir, va ser precisament que allò que havíem de fer ràpidament amb prendre una acció a l'espai públic, però no era tant això, com el compromís mantenir el debat i mantenir el diàleg, com a mínim. I això és el que estem fent. Sabem que l'origen de les col·leccions de molts museus europeus, és un objecte de discussió, de la manda, de restitució, passa arreu, i serà no escoltant especialistes, activistes, persones que treballeu i que estudieu aquesta demàtica, aquesta demàtica, hem d'arribar a posicionaments i possibles solucions que poden ser també des de diferents àmbits, que no tenen per què ser només des de l'àmbit de la memòria, que sí, però també poden ser des de diferents àmbits, com per exemple el propi àmbit de la adquisició de noves col·leccions. I sense més, i molt content de poder participar breuament en aquestes jornades, que després seguiré, perquè es gravaran, donar les gràcies a l'euròm, a l'observador europeu de memòries, per observar aquestes jornades, al museu geològic i de les cultures del món també, per festejar-les, i a tots vosaltres, per haver vingut, i els que ens estaran veient, suposo, doncs, moltíssimes gràcies, i passo la paraula en Jordi Dujín. Moltes gràcies, Jordi. Good morning. Bon dia, bon jour. Bons dies. A tots i a totes, a tots i a totes. Gràcies, Jordi, per aquestes paraules. Jo també seré molt breu. Realment, fer-me tot agraïment aquesta col·laboració que fa anys que fem d'acompanyament amb l'Ajuntament de Barcelona, de la Universitat de Barcelona, però que podríem també estar en un altre lloc d'observador bàsicament de l'Europa. Estem en un altre lloc d'observatori de la Xercia Internacional, que és un company i col·laboradors fora d'Europa, però que més o menys es presenta a l'exercici d'una col·laboració de la Xercia Internacional. I que treballem alguns uns d'uns a la Cibana. En títats institucions també altres d'ajuntaments com el de l'Ajuntament de Barcelona, sobretot i amb la Registria de memòria de l'Utràquia, de molt intensament sobre aquest tema, sobre espai públic, sobre la Registració que hem passat dins del nostre present i sobre aquesta transmissió de la memòria en termes generals i del patrimoni de memoriam. D'alguna manera, també donar les gràcies al món i a tots els punts i participants que haurien hagut d'altres llocs d'Europa també. De fet, a nivell europeu és un dels debats més importants que potser en àmbits acadèmiques com nosaltres que sou molt grans, que s'haureu ponent avui, que ens il·luminareu amb les vostres reflexions, doncs ho sabeu perfectament, que l'àmbit acadèmic s'ha treballat molt. És el que hem vist tan supològic, la història, la memòria, etc. Sobretot el de l'atp públic i així ja era hora d'anar a la base de dir que Espanya és igual, potser som els últims, que altres memòries més contemporànees som els que hem de pujar que traiem d'Europa i ho hem d'anar a la base de les publes de memòria, però ja era una discusió que ens instal·lés a nivell de l'administració dels mitjans de comunicació i d'altres atlèstics. Però realment aquell llegat, aquell llegat imperialista, colonial d'aquestes, diguéssim, memòries tan llunyana, però la memòria que generen l'actualitat en els nostres debats públics ja sabeu que és molt pitjant i molt interessant. Com s'ha dit, la reflexió és molt important i el debat i l'aprenentatge també, no? T'han començat-ho, doncs també s'ho juntarem de personal, doncs que primer el debat i congrés de colonialisme i semblava llògic, diguéssim, que el guanyen amb tres cinc també, i a poc condicions amb aquest aspecte concret, no? Ses col·leccions privades o públiques, perquè també són espais públics, perquè aquí estem aquí, que ens acollim, moltes gràcies, també, i al dit abans, però sobretot també, doncs, aquest debat patimònic que ha llegat, artístic, no artístic, que ha llegat, o espòlic, i d'avui, de les sessions d'avui, doncs t'ho hem d'entrar més profundament. D'alguna manera, l'objectiu era això, era abordar aquest conflicte nivell global des d'una perspectiva vocal i pensant també als formats de la ciutat de Barcelona, tirant aquests dies, i després, ajuntar, les mateixes jornades, els especialistes, punents, espanyes i espanyes, que han vingut d'arreu d'Europa com a lli debat. A més, voldríem centrar-nos en 4 eixos, no en si s'ha de restituir a un altre patrimoni, quina conclusió arribarem, a qui s'ha de restituir, diguéssim, a l'estat, a l'administració, o a diferents comunitats, o determinades comunitats, quines alternatives hi ha, a part de les alternatives, o descolonitzar l'espai públic. I realment, aquest patrimoni, és el que la legitimitat té. La doctora és legàl, és legítima, i qui és el futur d'aquests museus, d'art tecnològics a Europa? Ja sabeu les exclusions que he votat a França a partir dels informes Saboy i Sart, i ha tingut investigacions de la presidenta d'Europa, l'úlica com el senyor Macron, però, bueno, a més, reformes de museus abets i que hi ha altres llocs, i jo penso que és una bona ocasió d'entrar amb aquests debats. I també veig que és molt bé organitzades i molt ben coordinades per a les tres temonions, també a l'equip de l'úxor europeu de la normalitat, que és el comandant de la part de la jaume i de la Fernanda, i també agraïc que després sempre m'ho descuido per donar un projecte, però el dia d'aquí de traducció, per la vostra tasca, i també també dono el Carles i el Jordi Matias de l'equip de la memòria democràtica de l'Ajuntament. I per acabar només, deixa clar que que han estat refaccionades i organitzades en quatre parts molt diferències. Aquesta junta és la primera conferència d'acció. Em dic que estem en un partit important de l'Ecom. I també una reflexió a UNESCO i la producció cultural de la heritatge colònia. Després, aquest conflicte i l'arrena internacional i la situació a més de les nostres bordes, no només en els nostres països, amb diferents experts. I, finalment, una discussió de panel, de l'Espanya i de la situació de Barcelona. Aquest seria l'estat per a l'event que m'interessa molt. Moltes gràcies per atendre. Moltes gràcies per ser aquí. És el que crec que podem començar. Dan, moltes gràcies.