 Ok, bună seara. Ne bucăm că ați venit în număra așa mare. Eu sunt Petroinescu. Sunt una din coordonatoarele de proiect de aici de la reactor. Nu știu dacă ați mai fost la reactor. Oricum, dincolo de dezbateri, noi facem, în principiu, spectacule de teatru. În seara asta o avem pe marina care va moderat toate dezbateria și o să o las pe ea să vă zică mai multe detalii despre ce o să se discute astăzi. Și nu știu. Enjoy! Bună seara și eu sunt marina. Mironica sunt sociolog. Am terminat facultatele sociologie. Mă interesează modeosebit câmpul ăsta artistic, atât din perspectivă de cercetătoare, de sociolog, cât și din poziția de amatoare de teatru. Dar și artă visuală, artă performativă de orice altfel, atât atât cât există loc de o perspectivă critică și politică eventual. Sunt și o parte din această rețea critică, care organizează și dezbateria dezbateri de astăzi. În cadru proiectul rețelei critică se scrie o serie de texte despre spectacole de teatru, despre expoziții, despre toți felul de alte erenimente artistici și culturale. Textelele puteți citi pe rețeauacritică.artapolitica.pro. Proiectul ăsta, rețeauacritică, este un proiect mai vast la nivel național, care și propune să dă punct documenteze și să analizeze proiectul. Dar și să adaugă pe agenda publică subiecte cu relevanță etică și politică în artile contemporane. Partenerii acestui proiect sunt harta de la nicioară, mă acasă, barteații, comde la București, reactorșe de creație și experimente aici din cruci și transică cu încloginiar. Desbateră de astăzi este, după cum spunea și titlu, despre nevoia de texte critice, în legătură și cu privire la producția și creațile artistice. Astăzi cred că, în mod deosebit, o să ne uităm la film, teatruri, teatruri, artele vizuale, plaspice, le numește fiecare, nu știu, critic și teoreticean. Cumva cred că nevoia acestei dezbateri, anume la Cluj, a venit din faptul că rășul ăsta are o pro-lificitate a producției, cu o pro-lificitate, cu o pro-lifică, cu o pro-lifică, cu o pro-lifică. Rășul ăsta are o pro-lificitate a producției culturale, dar în același timp și o scădere drastică, deja de mai mulți ani, a textelor critice și a oricăruri de mersi, etc. Pune în context să discute, să aducă niște perspective mai critice la adresa cu tuturor lucruri care se întâmplă artistice, culturale, în oraj. Și prin dezbateri asta, ne propunem să aflăm mai multe despre lipsa de texte critice din Cluj, despre cauzele acestei lipse, despre metodele care există, sau care neptemina împreună primitasele și intatul nostru pentru a îmbunătății situația asta. O să prezint și persoanele imitate să vorbească din chesti valori de experti. La stânga este Miluna Aruncan, critic de teatru și profesor la facultatea de teatru și timp la Universitatea Bavășboe. Alături este Mara Rațiu, prorector și conferențial universitar, doctor la Universitatea de Arta și Dizajurile din Cluj, și, în lângă Mara Rațiu, este Radu Toderic, critic de film și cercetător la facultatea de teatru și film la aceeași Universitatea Bavășboe. O să avem o parte în care o să discutăm cu invitatele și invitatu, iar la final o să uităm și că voi să vă spuneți ofurile sau să întrebați lucruri dacă vă interesează și să avem o niscutie cât mai plăcută. O să ofer microponul, atențieși, foarte important, fiecare invitate și invitat și o să vă rog, atât să vă prezentați un pic mai detalea decât am fost eu în stare, activitatea profesională, dar și să veniți cu, nu știu, cum fel de introducere în ce, în cum se manifestă acest act critic și acest, acest dimensiune critic în domeniu în care activiază fiecare dintre voastră. Dacă tu ne găsim într-un teatru, începem cu teatru. O să încerc să, fără și udidactică, să fiu cât mai ordonată în ce vreau să vă spun. Clujoare o foarte mare tradiție. În ceea ce privește critică, o tradiție care vine văd măcar dacă ar trebui să referim așa la ceva imediat. În ceea ce văd măcar din interbelic, da, îl datează chiar de securul XIX, și în materie de teatru, sigur, în materie de filmare, cum să datează din securul IX, dar datează oricum foarte de vreme, mai față de tot restuțării, mult mai de vreme, adică dinainte de primul război mondial. Și evident în materie de arte plastice, deoarece clujul materie de arte plastice a fost un permanent, astăzi, am zice, hub, un cuib energetic permanent în producția de arte plastice. Or, noi am măștenit într-un fes, sau altul, cel puțin câteva publicații care vin în perioada, așa-ți zis, comunistă. Nu am măștenit revista a Tribuna care, în formula 9, datează din 1946. Sigur avea una titlu, până s-a revenit, în mod, Tribuna, la fel, în zona Maghiara, a existat întotdeauna publicații culturale, saptămânale sau lunare, numai că, ceea ce s-a pedregut în acest 30 de ani după maracriză economică, de fapt, apresă-i. Nu apresa-vă, probabil că unii... Suntă-ți așa de tine, nu știți asta. Nu apresa-va avut o uriașă explosie înflorire, la începutul anilor 90, la fel, și care a ținut așa, până în jur de 2000. Din momentul în care într-un fel sau altul întreaga aparatura economii de piață s-a pus pe roți, a început declino acestei pusiuni. Pe de-o parte, pe de-altă parte, până, pe de-altă parte, sigur că orizontul de ofertă mediatică din România a crescut exponențial. Și atunci, exact așa cum era de așteptat, cititul reviste lor și ziare lor a făzut și el de exponenția. Așa o glumă ca să mai destindă atmosfera și tonul asta didacticist. Așa aminte de o poantă pe care a făcea regizor Mihail Manuț, ce a făcut director al teatrului național în nouă șună, când i-am luat un mare interviu cu care de-a aminte se și deschide cartea 5 Divane ad hoc. Cred că una dintre cele mai desuccescăresc pe care am avut piața asta a fost o cartă de interviu. Și acolo el vorbea despre piața Universi, îți văd a țeamă nouă șună fierbere fonetate. Și povestea această situație cu el și cu Marcelli Ureș manifestând în piața Universi, piața Universi de ții, la 7-8 seara plina îndă supe de mil oameni balconul deschis, cineva vorbea la balcon și, mă, ce mai înaltuța așa, se uita peste piață și zicea lui Mihail Mihail ce mulți suntem. Și Mihail răspunde, da, da, așteptem tot. Cam așa, și cu aceste salturi și cădere ale publicuri lor de presă care au scăzut exponențial. Acum am în sfârșit baronat lucrurilor pe ce am înțit tante zile. Recunoaște că ne ciognim cu o mără scădere în ultimul moan zicui. Cred că e aceasta revelație le vine din faptul că în sfârșit ciau gestometodologie cât de cât mai cinstită. Scăderea se petrece de ani și ani și ani de zile și nu face mai când potriva e și ea mergea mână în mână cu scăderea cititorului de critic. Între timp a mai intervenit, cum bine știe toată lumea și internetul. Și după ce ca a dat internetul că nu-i dugamă peste noi, au intervenit nu platformele sociale care au rezolvat tot. Au rezolvat tot, adică au făcut ca această scădere a interesului față de presa profesionist critică. Să-și e, cum se ziceu, s-a ajuns în abis. Pentru că nu pe bună dreptate platformele sociale sunt democratizarea în sășa opiniei și atunci și opinia critică ajunge undeva într-o niște foarte niște, foarte niște. Acum, nu în 2015 am făcut o carte despre critică tot mai din cauza că proie profesiunea mea de bază este să-mi fie frică. Și cred că oamenii generali și-o pierd în prin această acest instinct natural de conservare nu știu să se teama suficient, de rațional. Teama rațională. Mă refer, nu mă refer la teama animal. Mă refer. Am scris orice despre critică și acolo am încercat să folosesc instrumentele sociologice de pe piața românească și mă îngrozeam când vedeam că parometre ale culturare spuneau între 16 și 20% din populația investigată să duce măcar odată pe an la teatru. Ce face? Deu-n de-ați costi cifrele orice om care merge revlat la teatru și dă-ți seama că s-a întâlnișit cam cu aceeași oameni în tot timpul diferent. Dacă merge la o singură instituție teatrală sau, cum e cazul, puținilor critici care am mai rămas în acelea toate instituțile. Veți aceleași fețe? Tot timpul, chiar dacă nu le cunoască persoarea, cum pot aceste fețe s-a ajuns la semenea projente? Da. Să ne întoacem la presă. Ei, problema este că avem această presă, dar această presă nu mai este fărântată. Nu sunt atât de răutăcioasă încât să vă propunți să ne jucăm de a ridică mănații în această ultima oară tribuna. Dar ea existări. Ea este accesibilă. Se scrie despre teatru, se scrie despre teatru în ultima oară, se scrie despre film, se scrie despre arte plastică, se scrie despre muzică. Că ați mai vorbesc despre cărți că toate revițiile în această culturale își păsrează la liția de a fi literarocentrist și atunci a trăi sfertul din materialul publicat în revița respectivă. E de literatura sau despre teatru. Sigur, aici ai o discuție complicată în legătură cu cât de atractiv mai este un că de atractivă mai este o publicație pentru în raport cu publicurile noi și asta ai o discuție extrem de dificilă pentru că eu nu mai fac de multe iluzi înainte actuală. Suntem o pooupe în decentral Ear, că bine, hoarce suntă de akritici din România. Am ocupat de generația digitală pentru 4 ani de zi într-o certă tare făcutăily Stii personal al omului și mai puțin pe interesele de cunoaștere. Lască și interesele de cunoaștere au scăjut și știu că un test care este mai lung de 2.000 de pujinte este ceva care reprezintă pentru noile generații. Nu spun asta curăutate, nu spun asta... Eu constatare nu e o constatare pe care am făcut o eu, pe care am făcut o oamne care studiață mutații legenaționale și neurologice care s-au văd dragut în ultimi 20 de ani există, tu cum se zic eu, march-col de gândire, din punctul asta. Și atunci...sigur că un text critic, care este în același timp descriptiv, argumentativ și axiologic, în teoretic ar trebui să fie un text critic. Intersecteze toate acest dimensiuni, este ceva mai greabă ositor și trebuie să fii, probabil, foarte interesat de câmpul respectiv, ca să... Cun se zic eu, ca să expui cursiv, coi rent, unor asemenea tipuri de texte. Asta că, cum se zic, eu lucrurile sunt într-un fel sau altul au un soi de dus întors. Ca să nu mă întind foarte mult că poate cinești e pe urmă să mai pruneți și întrebări, aș mai zice însă că aș vorbi despre funcții aici. Pentru că e foarte important să fii lucris și să vorbim despre funcții. Unul din iamici de bază, de momentul de față, ai criticii de artea, este artea însă. Artea însă și s-a dezvolsat în diverse păiere, pe 360 de grade, care îmi încerc unele dimensiunea lor să aproprieze câmpul critic. Cea ce e normal art a fost critică întotdeauna, dar să-și la aproprieze inclusiv ca dimensiunea autoreferenția. Și atunci artistul se pișcă la orice fel de... cum se zic eu. Artistul e o ființă foarte... artistul și ardiștii ca grup, nu, în teatră, să îl bează mai mult. Mai mulțum, mai puțin mai mult. Sunt și de ființă foarte sensibilă. Asta e și face legitiv, faptul că sunt niște ființă foarte sensibilă, care își oferă energia și spațiu de reflexie ca să reacționeze la realită. Dar tocmai extinderea asta a comunicrănii suntane pe platforme a făcut ca reacția artistilor la critic să fie una coagulant anticritică. E suficient ca s-apare un articol care zice, totuși nu există o răspuns logic, sau eu n-am descoperit un răspuns logic pentru că ai făcut asta în spectacolul. Asta, dar noi văd m-am despectacol. Că zbang începe un război de domenica în bucătărie, pe Facebook, în negătură cu realizatorii, care sunt, dar cum îți permis tu, dar ce știți tu, dar s-au mai volat, țigur, unele din războaie sunt justificate, altele sunt mai puțin justificate, dar în general, cred că asta vine direct proporcional cu faptul că în foarte multe dintre cazuri, artistii, omani și lucrează foarte mult contractonomometru, ca să poate să supraviețuiească încât 7-15 proiecte simultan, și atunci timpilor de refrecție la aceea ce fapt, sunt din ce în ce mai puțin. Și o spatiul ăsta de mai înțestare, de pe Facebook, funcționează mai pe gravă ca aziune de promovare de cât calc. Prinirea, a fii de ulicasă, ții să stai să te gândești, dar asta nu înseamnă că criticat de teatru a devenit aproape în totalitate un extra job, un extra job, o mâncă voluntar. Hidrătoți prietenii pe care i-am de genații diferite, inclusiv de tânări genație, căslavă Domnului, bucuria vieții mele este să ai prieteni pe tânări genație, nu cunos mai mult de doi care chiar să trăiască de pe urma aceste activități și îi a doi treze pe urma aceste activități ca activitatea finanțată, nu, aia trei, nu. Nu mi se aprește ca activitatea finanțată în restul statu-român, îi lasă doi ca activitatea finanțată prin proiecte pe care îi l-au creat. În rest, toată lumea face mâncă voluntară. În acest punct de vedere, conteriză-ți că eu sunt în laintemergător, am întotdeauna viața mea, că este asta. Mâncă voluntară. Și nu ca mâncă pletită, nu, întotdeauna. Dar n-o ceva după noazeni. Dar asta nu e normală. Asta nu e normală. Asta e un lucru completamente normal. Și care ține de sistem. Pentru că sistemul însuși a pins discursul critic. Și aici ați deschidă o vorbită inevitabilă politică. Vră, nu l-am pins totuia la margine. La margine, la margine. A fii și arta la margine. Dar discursul critic este în primul. În primul. Pentru că, de ce să fii? Să știi să vinzi ceva. Pierderea majoră este artiștii lorăși. Și a publicului. Aici ați întotdeauna. Nu sunt oriți. Am păcat cu data. Totuși în crederea. În sensul că număr oameni le organizea pe atru din pricina. Că dusul lor la peatru este dinainte informat. Trebuie să văd că Mr. Michael Billington a fost de la guardie. Dar, de finte și de la câture la peature, este mult mai mare de exemplu în Marea Britanie. Asta și explica faptul că încă unele dintre marile publicații își mai permit aibă rubricile permanente redoatorii permanenți toată mâna s-a pensionat. Domnul Billington de la web din Marea Sărpătorea. Și am ajuns. Asta a vizit. Trebuie să văd. Trebuie să văd. Erau genulii mari. În Facebook. Unii cu lacrim și alții cu Marea e rânge. Fică Domnul Billington e cineva care m-a vizitat țara de multor. Și a făcut multe prosti în această țară. Dar și locul. Și Toma s-a pensat așa, pe zi și șase. Și au încine cine vine. M-a durat. Mă ne-a cântau de un... Doamna care este de extractie, cum se zic, a doua generație de proveniență patistaneză și care a venit din ONG o producătoare de teatru și s-a specializat în critică pe cont propriu. Nu foarte celebra, dar foarte bună. Foarte de încredere. Păi aici. În Germania interesul pentru greia de teatru este de foarte în vele foarte mai studenții vor să studieze chestia asta există, cum se zic, de la publicații minuscule până la marplatforme cum este asta, o drama marplatforme care încearcă într-un făsul altul să medieze între presa pe fârtie și presa online între reacția să zic, eu eseistică și reacția în mediată, acolo a încredit întântinare. Clasică de să stie făsă noaptea în seară asta am de despectacoli și a doar zi avem kitbecul la spectacol la noi însă, cum se zic eu, și puțină tradiție pe care o aveam am reușit să o facem piste luțe așa cu ceea ce ne-a repocat nu v-a trebat care sunt soluțiile, că nu știu ziceam că e un pic de vreme pentru soluții, pentru că asta e aia prima parte încune că intrăm în suiet și am să vă rog pe următorii doi vorbitori dacă puteți în lumina introducerei de doamna Roncană, mai vaste cumva să ne faceți o retrospectivă așa mai succindă felul în care o reușit ca și în ce fel există ea și care este aprecierea pe care o dați criticii din domenii oaselor vizuale și a filmului vă ne-a searacut o rodică începi în amurțumii cum e reaktor pentru iubita ea sunt absolut încătate să-și o aici și urmăresc organizația reaktor de moită vremea și vă macăzicul ea oaselor oaselor de dezvără după de la spedele mine al doilea lucruri de ce cred că e exemplar această dezvără ea și în din silozurile nostre vizitice a fost absolut încătate în momentul în care Petro mi-a scris când ne-am atlat pe doamna Roncan va fi prezente la dezvără de ce spunea asta? atât de mult suntem consumat fie încătate rar n-are în timp să vedem ce se întâmple în celelalți siloz vorbesc de acest efect de siloz fiecare cu silozului artistic fiecare cu hambarului artistic e bine că încercăm începe începe să creze în făstea asta și spectățile de dezvără b-a întotat tot mai ca am o să recomunităție fie de zona de arde fie zona de arde să întâlnească, să reușați să gândească proiecte din acolo, cum spuneam de medile noastre fainte specifici al treilea lucruri n-am vrut să fac vreodată cum vrei să dea am fugit ca dracul de tămâie de titulesa de practică profesională eu sunt ca formație filozof evident zonale filozofii ardei zonale estetica acolo zona mea de expertiză dar odată, întrânt în lumea profesională a ardei bineînțeles că am fost invitată în foarte multă contexte să vorbesc la lumea sarsă tipul acesta de activitate nu presupund în ceea ce noi spune în practică de arde am refuzat am refuzat, cât am făcut doar în cazuri absolut excepționale am potut acest lucru de ce? Eu meserie ucă bine de și atunci și ne arăt respectul față de cei care practică și tipul acesta de activitate eu meserie grea în România și acum au s-ajung foarte pe scurt să explic ecosistemul criticii de arde pe zona de ardei vizuale, ca să avem inclusul de depornire, ce înseamnă un ecosistem, seamnă nu elementele organizațiile actori și să funcionezez în când am criticat nu, ca o să te crede că ar trebui să există ar trebui să există dar asta există la ploș mă refer acum astreg la cadru ploșan există la ploș din omine mai într-a 26 acesta șpoală de arde de la 12 în înțeles că s-a constituit o comunitate artistică foarte puternică în anii după acel dat doar o regimă comunist avem într-adevăr elemente naționale respectiv celebra revistă art, care are de aton într-are legume iar pe plan local avem revistăle din zona literară literarocentriste, cum le-am zis nu mea doamne aruncat, dar care se ocupam și de zona artistului, celebrele tribunap, stiauap și în acest revistă da să desășoamă critică de art să se desășoamă vervisajă își este cadrul dar să știți, nu avem de a face în zona de art visuale cu critici de art de profesionistă în sensul technical dacă la bucureștia Universitatea Națională de Art există din anii și finalul anul 16 începutul anul 17 un program despre ştoria şi teoria care să se orienteză a fost foarte numeros pentru film critic cu alte tipuri de instrument atunci când vrem să facem să scriem, sau să practicăm critică de art prefers că o prescă aici pentru că vreau să auzi și pe Radu și pe atuca sunt toate artă pe aici prezentă de la început, îi mulțumesc doamne-i runcan și vreau să învăța acum și de la Radu unul de la astăzi pentru care se scrie încă care se scrie să facem să vădă o crătă încât a fost impreuna că dreaming a fost un ucac și acest lucru a fost un lucru încât a fost un lucru încât a fost un lucru încât a fost un lucru încât a fost un lucru încât a fost un lucru Nu mai țin minte cum de unde și cum au cules, pentru că i-am făcut literă, de obiceu îi mai culec poamenești la literă, pentru că se spune ca și să se pune două, trei fraze, unu, după altfel, chiar că n-au făcut cabul la rutehnic pentru field. A fost cineva de la journalizm, acuma nu se dau numele pentru că după aceea ne-am multificat invitații relativi, badge-uri relativi și atunci nu vreau să văd în probleme și chestie genulă, dar așa funcționa, era un singur badge, am fis văcinți oameni, a scunțit nepozele și-a mai departe. Astea momentul în care cineva te pune, se scrie, te aruncă cu capul înainte, te afli primată pus în parța idei voiesc, capabil să facă ce să facă ce să facă. Cât va în mai târziu, când eram la doctorat, am fost frumos doar pe într-un site care a funcționat cât va în tăi. Care se cheamă Art-Lug magazine, așa că ați văd. Care este foarte interesant. Aici suntem cele mai... Cătălă mai... Cătălă mai... Cătălă mai... Cătălă mai... Cătălă mai... Cătălă mai... Cătălă mai... Cătălă mai... Cătălă mai... Cătălă mai... Cred că mă poți să lăvăz防 decorations. Dar acolo were вроде interfaces, dacă în genul în regulă am mai făcut același suck Bloody Trist, careength scrie de frecate age dir configurations, aniже interpolate cât noodlear au o cață ca platforms, acest a frumos a gătit lacrimhire, ce înseamnă că a inchuc, Acum este un hol în care suntem... Da, da, da. Ești blocată acolo cu absolut tot oamenii și ești... Suntem, va trebuie să faci un citut cu toți. Și m-am întrebat... Pai m-am s-a întrebat la secol de două. Ce faci? M-am zis cât citut cu și am zis cât fi de fil și dame l-am zis, ah, de ce nimic. Și în zile următoare... Nu vreau să vă zi câte variante de repri, de repri... Am avut în capul meu p-a imor să spidele skaierilor care distruji pe omul al al... Evident, sunt întâmplata, am înghițit și mi-am văzut de treabă. Am luat o asa catare, dar vreau cum va să pornesc de aici, pentru că până urmă, doamna avea dreptate. Adică, cum e crítica de film, crítica de arte, e un lux. Când v-ai ca și când te arăzut, te arăzut pe partea cu banii, după aia te-a mai pus niște chestii din casa, nu v-a parcat nici de cultură de pus terafturi, și ai nevoie de experts pentru lucruri asta. Și aici ai intervenit noi, și atunci când există treabă asta, e sportă, ok? Când nu aici vorba să fie discuție niște arata. Foarte pescurt, cu microfonul, mulțumesc. Foarte pescurt, ca și crítica de filmul mod normal, a trecut ideal, a fi să fii crítica direct. Într-o cinematografie, în care sunt vreo 10-15 pe filmul Tanda Euroc, jumate din ele, e de nevăzut, și atunci... Așa, un estus pe direcție, o recunse așa, da. Chestia e că nu ai destule filme, ca să poți să-ți faci meseria de la lună, la lune. Și atunci, de aici ai toate filmele astea, care sunt paimoase în jocări, cum atâtul mi-a schiert despre jocări. Chestia unea e că, în ambele, în ambele, cum se le zic, în ambele zone, chiar nu contezi foarte mult. În sensul în care, cronica ta despre un film despre Cristi Puiu, m-a întotdeaert eu ca să ia Cristi Puiu la reacție. Da, vreo mea uite, da. Deci sunt niște chestii de repara. Pe daltă parte, la fel de deprimant, nu e o chestie, că este mașor hârtură mică și că e totuat de genul ăsta. Un critic de la The Guardian Mark, chiar mă odare un text nesta foarte fain, în care povestește că absolut toate filmele, cele mai nasole filme, care are și vorbate de la Cleopatra, la, nu știu, găniți-vă la nici un film care e absolut oribil, până la urmă, ca și critic de film, dacă îl faci praf, și toți colegii tăi îl faci praf, poți să-și recapete pe la urmă indiei ani, peste ani și ani, își scoate banii și nu știu exact cât contează până la urmă. Adică, faci un esofor de frumos. Bun, bun, aștept, aștept. Bun, aici cred că ultima ideea, asta era o ideea generală ca cât de neputincios și în același timp cât de... Ce chesti se ghimdește că poate să faci critic pe la urmă în titica de film? Mă gândeam în termini, aștept. Când am în termini, aștept, adică, la provocare lui Petro, să rămână, până la urmă... Ce înseamnă totă povestea asta, totă divisiona asta care există în criticat de film? Pentru că un vaman cu publicul de-asă o să critică seama. Până la urmă, filmul, filmul, iar e atât și rateaturi de la arte, cât poate? Exta totă povestea asta, cu filmul de artă, cu filmul românos din nou, cu filmul românos din nou, cu cineva românesc și cu filmul comercial. La ce mă gâneam la mâine zile, e povestea asta? Oamenii care suntem în sala asta. De la un punct în colo, cu aici în tuj, ne voi să supra viețuim, cine noi aici au... Idem naked. Ajungem cândva... Asta cireile, asta totă chestiile, cândva ești... Ajungem cândva să le așa un fel de homogenitate de venit. Să duce încât de undeva la mai mică, de abia, poți supra viețuie și pe un la oamenii care supra viețuie. Eh, și cum vă de o lucrurile astea? Adică, până la urmă, încep să căștiți la fel de mult, cu tipul la care e la trenin, care, nu știu, își dă păru cu cel varnab. Găsiți voi, este o tipul la... În momentul în care ești valorificat în cam la aceași, cam la aceași care. Ce de diferențiazi? Nu știu, este o tipul la care la trenin, la trenin, tu știi ce... Care este ultimele filmă importante din Ajungem? Nu știu, am înțeles scoal pentru critic. At least, acest lucru am găsăt de ce ați zis. Rado Todoriic zice că poate să nu se găsește. Că încât te doară criticul. Bun, dacă... Dacă poate subține-mi măcuit, că de multe a recuperat din culo, o astăzi treaba, ok. Nu mai ziceam că, până la urmă, chestile a fățind de un fel de diferenția de trenin, dar e diferenția de cei la ați, prin cât de mult, cunosc, prin cât de abstract, prin cât de... Și aici cred că de aici poate sa înceapă unul dintre... din că discuțile a să prietec, cât de valor a să ii fă unul dintre critic. Asta a zicea, facem ceva să arătăm... ...ptr-un moment trebuie să facem, de exterioare, decât atunci când n-est turist. Să arăt că sunt acolo niște subieche care țind de cum ne raportăm la ceilalți, la câte, in pati. Avem față de care se representă de la face de oamenii Nu intâlin, pe care nu-i vedea mult în fiecare zi de preadă. S-ai pus și să ii inclui o critică pe care o facem pentru a nesefara, pentru a fi elitele ala care să avem mai multe drepturi sau cuvintele. Cuvintele, noastră ar trebui să aibă cumva să fie mai... să fie mai... să aibă mai multe greutate. Da, vă mulțumesc foarte mult pentru această primătură de... ... produnțire mi se pare foarte misto că fiecare a... cumva a venit cu... pe lângă faptul că veni din domenii diferite, ați venit și cu fructul peste clivă distinctă în ce privește actul ăsta critic. Dacă donă Rungan spunea despre faptul că poate nu se citește și atunci de aia nu... Adică, fructul ăsta, dintre cititori și traducătorii de... de texte critice, ar fi o... o entul de la care să pornim discuția. Doamna, Raci spunea că e greu, e o nefort, nu există... nu există nici o șpală, poate bine dezvoltată în direcția asta sau cel puțin asta, asta mea, așa mea, sclipit mie, radută de rizice că poate nu contează, chiar dacă faci sau nu faci dacă ești citit sau nu ești citit. Cât că toate... toate abordările astea sunt așa ca niște laturi de la care sigur că putem vorbi și putem analiza... analiza subiecul criticii de... criticii de artă. Mi-e... mi se pare că e... e foarte important să... să existe niște oameni care o fac, că o fac cu un mod constant, că sunt mai de grafă, nu știu, nu știe... nu știe... e un dobii să faci chestia asta și nu e foarte potrivit în termini de pravițire și de trai, că important să ești niște oameni acărăl părere sau acărăl argument să fie, nu știu cum să zic, mai mult decât postăr pe Facebook, așa, în terminii așa, foarte generali. Și legat de asta, mă întrebi dacă se vă întreabă fiecare, cum vedeți, forma în care este livrat acest conținut critic, unde s-a mutat și dacă contează de unde citim, de exemplu, critic. Atâta că fieste și asta că citim. Dacă contează că e pe Facebook sau dacă îi se fare că contează dacă e pe hârtie imprimată, de ziat, da, asta arsă... Cât că e mai bine dacă o luăm așa o sort cu răbăriți mai mici, ca să te murmăriști să nu... Că poate totuși ar încent necercăm ceea ce e mult mai spectacul. Nona's Critique is the one that manages to put up a mirror in front of a field și also provide guidelines and orientation to the audience. Nu cred în criticade Facebook și nu cred că Facebook-ul este un metiu pentru a așa ceva. Facebook poți fi un implicator de drum, pentru exercițiu critic, pentru a așa ceva. Imbicator de drum. Pentru exercițiu critic, pentru că... Cuzatima, mie îmi place fiu mai ordonată. În primul rând, sincer nu cred și îți militez de ani de zile, pentru faptul că actul critic nu se rezumă la cronica de întâmpinare. Noi avem o înțelegere restrictivă, când spuneam critic. Înțelegerea restrictivă pe care de almente reunitărilor au momentat ași nominalizat-o, a făcut-o dă-i și pe ani de zile, pe ingura selecționerului, a zis activitate critică curentă. Vida de critică curentă, doamna respectivă, înțelegerea prin asta cronica. Vida de critică curentă, doamna respectivă, înțelegerea prin asta cronica, dă-l ziar. Deci aici cred că trebuie să facem o diferentiere pentru că actul critic e un lucru mult mai cuprinzător, care trebuie să conțină o dimensiune teoretică care să te ajută să gândește axiologic, să produci o argumentarea supravalorilor. Conțină o cunoaștere de câmp, contextuală, ceea ce înseamnă, cum se zic eu, o istorie și tot fără de alte lucruri în afară de istorie, nu doar istorie. Și așa mai departe. Eu cred sincer în crința profesionistă și mă-ți bat pentru supraviețuirea criticire profesionistă și pentru relansarea criticii profesionistă. Nu cred că în acest moment noi mai avem a nezbate pentru supraviețuire, care de celălaltă ori e subzistență, cum ziceam, și pentru relansarea, pentru relansarea interesului față critică, care trebuie să fie a câmpului, câmpoare nevoie de critic. Mult mai mult decât cititorul de cronica de întâmpinare, câmpul are nevoie de critic. Critica este ceea care reușește să-i producă critica cinstită, și cu adevărat profesionistă este ceea care reușește să-i producă nu doar o imagine de oglin, și și o direcționare perspectival. Eu mă bugur de exemplu că sunt într-un grup de critici care au vorbit despre teatroindependent, înainte ca teatroindependent să fi fost recunoscut și cu publicul constant. Suntem câțiva oameni în țara asta care am ridicat la plasă în mod constant în gândirii de teatroindependent, gândirii de teatro politic, sau măcar implicat social și așa mai departe. Cred că treaba criticului e mult mai largă, decât strita acronicuță de teatroindependent. Asta pe deoparte și pe urmă să-ți răspund punctual la întreba. Nu cred în vincare Facebook. Cred sincer că nu doar platformele online care par mai durabil, dar de fapt sunt mult mai femele. Nu mă cred că zice a radut o deriși de Artac magazine. Prafus ales. Zice lumea că nu dispare nimic de pe internet. Ai eu. Trust me. Prafus ales. Dacă era ceva păjitie, poate că una de în bibliotecile din țara asta avea o colectie. Și mai am pus deri, de exemplu, nici apunt în manifestul nostru. În care nu a plecat servăru s-a dus de acutat de distracție. Că și nu mai e nici măcar oarivă civilizat. Deci cred sincer că... Plus, există un palier de cititoare. Vă-l conosc că eu m-am sticat complet oameni în 20 de ani. Dar este un părcărți pe hârtie și reviți pe hârtie și lăcitesc. Dar este un palier de oamenii într-un sifon în tine. Deci cred că, în mod logic, o zialecă între obiectul... E adevărat că, în ziua de astăzi, revistele de hârtie proastă sunt mai puține interesante. Revistele glosit. Mă rog, mă rog. Nu am fost răutăuciune. Că să spiu și lucruri foarte niștoare. Obiectul ca atare, nu pot să ții permis fără în finanța de cineva. Dar sunt totuși oameni de toate vârstele care preferă și întâlnirea cu obiectul ca atare. Deci aș merge pe ambele, pe ambele valiente în simul acesta. E adevărat că exapulitii și istoriele peste toate în lumea asta, în care nu ai o foarte care existină online, poate care există print, dar asta presucrea o povedie editorielă foarte sexibilă și foarte responsabile. Ceea ce ar fi neamălant, ce ai văutat film a făcut? Trebuie să îți răscuța niște între voi, care ții problemi și de finanțatori, în momentul acela care fă poți. Eu ne-am dus în primă ideea până la capăt, vorbem de ecosistem. Ecosistemul în care este posibilitatea de critic de art. O altă opție, o altă opție, este să înțelegi la acest material. Am mai pomanit, doar că în perioada comunistă avem o publicație fară în România pentru zona de art de vizoane, revista art, dar oamenii sunt multe online, criticate de art, că este un care spuneți neavastră, o registrată de vărt, bine scrisă, că ar stracție de elementele epocii cu discursul tovarășului, etc. Dar altfel o reviție spusă cu reproducere, reproducere de ce? Alte cohinte, nu pui să crede vădea că fără astfel de public. Bun, dar ce se întâmplă după 90? Cet în ce după 90 mai prești spune încet în 1990, doi 90 și trei revista art nu sunt mai publică, pentru că nu există finanțare pentru ea. La miglânul unii artistelor plastici, instituția care găsi trafic, iniția, respectiva revista. Nu mai avem astfel o publicație repăr în care critica de artă să ai băloc. Din ce vine să înlocuiasc un nimic? Apar revista importante și la clusă așa așa avem cea mai importantă de băutumea de vedere revista de art, de vorba de revista ideea inițială revista bancon, dar nu vorbim mai doar revista care să susțin critica de art în sensul tehnica. Eu vreau revista critica, dar este în sensul teoriilor critice pe care stau la baza unui anumit tip de producție artistică. Deci nu vom văzi în revista ideea cronș de expozitii, de exempli. Bun, nu avem alte reviste în România care să susțin tipul acesta de critica de art. Din nou, într-o dimensiune tehnica, pentru că eu cred exact asa a vă spun la Doamna Runghan, cred în exerciții critii mult mai ampun, mult mai extins. Eu sunt teoreticiana la artei, tipul meu de activitate deja presul până o dimensiune critica. Bun, revenim acum din nou la ecosistem, în momentul în care nu ai astfel de publicație în care să practici musinea. Această publicație lucrează elăînțele, un public alor, un network. În momentul în care nu există astfel de publicație, bineînțeles că meseria pe profesiunea de critica spare în cazul dramatic, sau să-i stompease, sau devine extrem de margini. Bineînțeles că în lipsa fondurilor pentru a susține această publicație importantă și da o revistă care arată bine și este important. Și așa vă puteți cu merge să citați că vă place ardei cu pricina. Dacă nu ai așa ceva, ce face? Încerc să îmi migrezi în online. Și sunt mulți critiși de arte din România păsăm proporțile dumea critișor de apă dar dintre ei sunt mulți care au migrat online și au construit bloguri. Dar în păcătă nici acesta nu fost capabilă să creze o afluență de public în așa care le putoacesta de activitate să fie una sustenabilă. Să încâtăva proiecte de blogin de fizică de art în zona de vizuale foarte interesantă. Dar, cum spuneam, niciun dintre acesta nu fost sustenabilă. Pentru că e muncă voluntară în spate. Te știu, trebuie tu cap fricidate să nu se găsește sus între țioasă de aici. Și doi, de ce apă? Nu avem tipul acela de trafic real de trafic online care la o adică să fie transformat în bânuți care într-un contul piclarului de blog. Și acum, ca să încheiem cu zona de Facebook cu sensi foarte mulți, nu, cricăști de arde, fai moș acum preferința pe zona de art de vizuale este Geri Begeri Zoltz, cricăști de arde american care ar trebui să fie grată. Trebuie să fie sustenabilă. Sfrem de importantă pentru acestei proiecte de art de vizuale dar este o formă de curcuitare care am consumut mult mai bine elaborat, care de regulă se trece tot mai când nu-mi reviste sau încălții de expecție de vizuale care ajuns să fie arhivate și da, încălții de vizuale. Făi, cred că mă spus, m-a răgățit cam asta și ce se întâmplă îns pe parte de filmă poate când fi de noanță în sensul în care aici nu știu să alegei din principiul, pentru că încălții miți pare foarte contextual încălții în care preiște profesinalizări și asta e între terminilor foarte importantă, încălții care îl punem în discuție. Asta e trece printr-o școală de film acolo unde este filmologia ca la pluj din 2001 sau nu știu de la câte în bucurea ești și da, acolo încălții am două căi pot să rămâi în facultate și tu ce îi știu măd de graf să spui texte care o să rămâi la 15 oameni o să rămâi în orăvastră o să spui în universitarea poți să faci timp de timp o să spui în universitare dar tu bine, asta e povestea, că in un timp o alegeria asta trebuie să găteți atât de faptul meu în spilo la Universitate sau făți faci blogul tău care la oameni dar este foarte străjit am învrîrma de oameni care a s-au pus a o primul copil, tăduți blog se întâmplă viața bun, acum, legat de Facebook și de Dile Maza se mine personal majur care te te faci să te gândești, că cineva acolo care te te scot un pic de zona de digită, apătiv, precis și foarte, foarte, foarte clar ca preces foarte mult ce mi se pare, mie? dacă vreți observați dintr-o cartea de voastră despre criticat în aniversari critică profesionistă foarte multe ori nu are emoție precis, e profesionistă dar lipsește foarte multe emoție pe care o vezi de partea de Facebook poate și prea mult nu știu, Elinie cumva, undeva între aici nu poți să am o pretenție nu poți să fac o distinție care mai bună ce cele două ori va, îmi place ideea de zona de blog, care poți de extrem cumva, ai văzut crezi profitorilor, profitorilor in basie ca chestii bună? cum pic de profesionalizarea, că este foarte important este sustanabil asta e întrebarea mea bineînțeles că se poate putem profesionaliza inclusivul dar cât e sustanable e să văd că nu avem alte tipuri de organizații de existenție da, cred că nu e răspuns la chestia asta cu sustanabilă nu e să un răspuns, în primul fel nu e și un răspuns unic dar sincer nu cred că e sustanabila sunt bloga inclusiv care s-a făcut păr de teată și eu făd două cazuri care trăiesc de pe urmă acest de chestii mororless există bloguri care sunt bune care sunt fapt literarocentriste, dar care au și rubriș de teatru și de film care sunt foarte voiam bocaburi de exemplu între situațile de genul asta da pe de altă parte orică de bun chiraj de public ar avea tot n-au ajuns să fie suficient de profitabil ca să ai bă cum să zic eu, oameni specializați pe scrie unu și același om ca la moară tot ca pe mine cu ziarul timp nu știu, nu cred că este răspuns precis la asta cu sustenabilitatea, probabil că sau mă rog, cercuții din punctul meu de vedere mie mi se pare foarte ciudat când vor fi zis ca reviste de cinema foarte ciudat adică ceva mai viu de cât revista cinema din 63 până în 89, chiar în puțitul de 89 cu toate paghenile de început care trebuia să plătești întreguit la Sultan aia a fost o revistă absolut extraordinară, a fost o revistă de respirații n-ai zistat o revistă de tipa academic pentru film s-a desfințat, iar s-a desfințat, iar s-a desfințat dar pentru mare repubblic a fost o revistă care zero prea din măine adică am avut mai când așa făcut abonament la rețeta cinema în 63, săptămână în care a părut, și la mă avut până în 89 și poate și după aceea căva mai dura până când a dispărut e de înănțeles este asta pentru că public de cineva e mult mai de cineva, când zic nu, public de film e mult mai mare decât public de teatru sau de arde visuală deci evident ar fi cititori e de înănțeles o singur observație aici și revista cinema și și revista cu un alte contexte erau extrem de bine finanțate asta trebuie să mențiodam de ce era întrebarea mea legată de sustenabilitate tipul acesta de publicații niciodată nu vor supra viețui fără sprijin financiar din partea unor organizații stati, autorități, locale naționale, etc aici cred că ajungem spre problema de fond în ecuație pentru că ajungem la acest tip de problemă avem finanțare avem organizații instituții capabile să financeze să-și asume asfel de publicații sau contexte în care să se pedreacă politicarea eu cred că aici e problema din acest motiv măndoiesc profund că zona de blogging vlogging sau alte maniere online de lucru vor fi sustenabilă pentru că niciodată zona culturală nu este o activitate profitabilă doar dacă migrăm practici artistice spre formă de artă pe care noi le numim generic comerciale, la Joker merge toate lumea și eu mă duc și voi vă duceți bineînțeles tipul acela de formă de artă e una orientată spre un public lar, un public de masă și bineînțeles că se le autosăține dar dacă vorbim de practici artistice tu le spunei elitiste sau sugereaide pot fi numit de așa eu le numesc avangardiste sau neoavangardiste sau cu atât mai mult practicile artistice care presupun o abordare critica ceea ce, de exemplu, face prin multe din proiectele să alepe reactorul tipul acesta de practici artistice nu vor avea niciodată un public masiv cu atât mai puțin critica care le este lor dedicată nu va avea cel public pentru a să autosăține și da, ajungem, cum spuneam, la problema spinoasă a acestui tip de finanțare da, acum, în timp ce spunea era un role discuția asta despre sustenabilitate și finanțare, mă gândeam că e o problemă extrem de acută având în vedere că vremurile noastre și societatea noastre în mod particular românească este extrem de actiată, momentan după privatizare și după externalizare acestor tipuri de activități nu știu, de la cele culturale până la cele care privesc educația și sănătatea și mă întreb în ce măsură nu știu publicul sau alegătorii că tot suntem în contextul ăsta istoric să-i zicem așa poți să ceară de la instituțile statului, de la politicieni să țină cont de faptul că nu poți să faci producție artistică ne ajungând la critică sau începând cu critică, nu poți să nici producție artistică să faci dacă nu există o susținere financiar susținută și constantă din partea instituților statului pentru că proiectele de finanțare, de la banci sau proiectele de crowdfunding poți să existe o perioadă sau poți să existe din când în când sau în funcție de cât de mulțe suprapun interesele artiștilor cu donatorilor și finanțatorilor și atunci și partea asta de critică cumva sunt de acord că ar trebui să fie să fie susținute de niște fonduri care să încurajeze atât producția de calitate cât și cumva creșterea activității este ea, pentru că în mod evident dacă s-ar plăti poate s-ar specializa, nu știu, mai mulți oameni sau dacă s-ar face într-un fel extrem de calitativ s-ar cumpăra pentru că există cazuri în care se fac reviste mișto și se vând doar că din păcate întâi trebuie să se facă cu bani privați sau de pe la bănci ca apoi să se facă efortul să fie vându-te anyway trecând de această reflecția mea voiam să revin un pic mai ales pe partea de teatru la doamna Runghan care e situația actului criticului că va fi pe la început ați pus accentu mai mult pe nivelul aceasta așa țării și poate puteți să ne spuneți dacă există niște diferențe pe partea de teatru și de critică mai iară și română și nu știu, a fost un moment în care a fost mai multă critică care e ce s-a schimbat de ce acum nu mai există de cât bani bun trăim în care se produce semnificatim mai mult de cât în alte orașe și v-am că plujul cred că a fost în barometru cultural și pe primul loc la vitalitate culturală care prespunem mai multe lucruri dar totuși, având în vedere contextul ăsta fructuos de producție actul critic actul critic lipsăște în primul loc pentru că lipsă spațiile spațiile da, eu nu chiar lipsăște lipsăște și nu lipsăște e mai da, e mult mai urțin zibil de câte era urmă cu câțiva ani e infinit mai puțin vizibil de câte era urmă cu 30 și eu nu am o nostalgia da, adică, cum se zic eu bineleța mea erau juridii de teatru cu geni care erau același nivel de autoritate la nivel național cu oia Matul Salini de la România Althera care îl visi pe nu Ion Cocora era care au că pânzie la tribuna era cineva care bătea toată țara că ea mă constant și la revistă, și la ziar despre spectacole locale dar din aceea în făcea și ESEU-uri desinteză, scotea și un almanach că ea un almanach, că ea un almanach că ea un almanach, că ea un almanach că ea un almanach, că ea un almanach că ea un almanach, că ea un almanach că ea un almanach, că ea un almanach care s-a chiamat gom, foarte bun că ca să dau numă acest exemplu ca să mai vorbesc de faptul că are în stupi de echert privitor ca la teatru, nu vălmul 1, vălmul 2, vălmul 3 care sunt o instuă injim ale teatrui româneascată genul ăsta, împărântă genul ăsta că au trecutate treptate pe tata lucrurilor în general care e un lucru foarte explicat cât e acest lucru foarte explicat de a să citatea s-a democratizat în general și relătia cu critică a găsit Atoridele ne mai au gris de la aceea la ma o mai sunt prins de aceea, dă-i prin munea pără măruncă pentru mâna, pe dealt parte mă spun am, am cât dacă scrie despre ca în seară asta nu ai fost faza asta și, în tagura Și, evident, au gura mai mare decât tine. Bun. Prima și cea mai importantă explicație este că nu mai există spații. Nu mai există spații. Și nu mai există un interes și uite-te că până și Claudiu Groza a migrat la ora de ași după an de zile în care treptat, treptat, Claudiu Groza a fiind un critic foarte bun. În produs al școlii românește, cu școlii crujeni de critică, foarte competent și treptat, treptat a retras încurătoriat, mai scrie așa în primul rând pentru că și-a pierdut el în crederea în pactul pe care te țără. Îl pot avea. Nu critic de teatru care și-a făcut mai multe colegi de cronici. Nu, scrie din anceputul anilor, nu, el a terminat în 2015, cred, în prima promoție de teatrologii, după rei ființarea școlii de la Cluj. Și scrie de atunci, cred că nu, încă din studenție, din Achinox. Pedal de partea sigură asta, încă cel puțin, de la o anumită versă, încula ce este un proces de uzura. Pe tipului de teatră nu toți rezista. Noi ci actorii nu rezistă toți pe ce. Unii zmaiduși la la să crească al bine. Și eu am un lucru rutinar, și de la un moment dat, încă faptul a văzut atât de multe teatru. Și trebuie să vedea pe de multe teatru și să ajungi să spălgă. Am de tipul de, eu sunt crazici, poate că ea și sanatoasă pe traci cu țin. În spate o să ii iară și să regândești. Problema din punctul noi de vedere este acă nu este platforme pentru critici timp. Noi am ținut rezista, care se opraște de teatru și de film și de apădare. Deci îi descreabă leușanță în teatră. Cât un studenț sau un astfel ar încheiași de multe. Din 2004 până în 2011 a fost un chin, și nu era decât un dinestrări ala. Dică a fost un eretean menin făstu. A fost un chin foarte fericit, a fost foarte bine, sau specializat totul de oameni, care sunt în totul de locuri în momentul de fata. Dar după aceea, nu mai întâmplă aninică a încercat colegii mei să facă niște platforme online, și funcționau așa un an, doi câte vreme se faceau un mic grupulez de 3-4 oameni care să susține fiecare teatră și fiecare. Am alfine, fie în știa alea de teatră și fiecare. E adespre asta. Cumplecă a oia în cără de ator în balută. Cred că aici e de lucrat în primul rând, la coagularea unor echipe care să vrea să facă asta. Și să o facă bine. Dar nu este un effort legat doar, doar de... de scrisul de cronica. Și nu este un effort legat doar de faptul că tu școală te străduiești să produci un cu oameni competenți și din ce în ce mai profesioniști, să-i teniție plinățara și pe Europa de training cu de profesionalizare, cu unele mai bune de câte altele. Și, în se zic, eu atât timpul suntem bombardați cu invitații. De felul ăsta, pentru studenții noștri, lucrurile cred că țindă un effort mai antu. Pe de o parte care ar ține de politiși culturale, adică totuși mediu teatral de în România ar trebui să devină conștient, că fără critică și fără istorie teatrale să ținucide el de iem. Cu o mediu teatral de în România, nu este conștient pe lucră. De la vârși la bază. Când zic de la vârși, zic de la vârși. De la teatrul național, de la uniter. Care îți ține muzeul Teatrului Național, comorile muzeul Teatrului Național, împutidă carton în debarali. Și nu le-ai spun. Dar face nouă sălă. Cu care îmi nare ce face. Din această întâmplă de lucrurile, cred că lucrurile a trebuit totuși de un moment și cu niște poiti și culturare. Cu asta, cu finanțările. Aici e cu dus întorșt. Nu știu ce măsură știți, dar... În 2012, în coace, unui unilor de creație la presiunea prejenților, unui unilor de creație a reușit să obțină prin lege finanțarea cuță la 100% a principale lor reviste bunii cuțe alea tradițională. În timp de a fost foarte bine, după ce totuși altceva a făcut, ceea cei măsură a făcut oameni online, a fost oameni de oameni, oameni de două ani, ceea ce a fost oameni de 3-4 ani, oameni revolvără, oameni de oameni de oameni. În ceea ce s-a întâmplat, a fost să creze o întreagă, în ceea ce generaționale, care este anti. O să ziceți, nu ea anti-finanțare, ea anti... o instituția respectivă. Dar, dar... În procesul altul lucrurile astea, sunt unele întratele, pentru că o finanțare a sigurat de crează un sistem de piață cal nostru. Dacă e integral a sigurată, crează automat niște sinecuri, care... nu mai au de face prin conestitatea critică. Una era pe vremea comuniștii lor, în care totuie erau ce n-am țabă zătat. Și alta este în acest moment, în care nu ai... cred... n-am sprat și dă restul muriți. Când trebuie să fie politică, unea este puternicant. În acest moment, în România, oamenii trebuie să se întâmplă în urmă de critică și în teatră de hârtură, e basicamente un suicid. Nu, vreau să... se pare foarte îngrăzat. Nu știu cât de la current, sunt oamenii din sală cu... nu știu... care sunt platformele actuale, care sunt oamenii publici, care scriu sau fac critică de art din cluj sau la care ne putem referi în un moment în care vrem să ne informăm pe domeniu asta. Și asta voiam să... asta voiam să vă rog și pe... și pe voi să ne spuneți. Așa o... Pornind de la situația generală, dar va... foarte, foarte particular. Oamenii la care ne putem referi, sau nu există, sau dacă... nu există... există, dar aceștia nu se manifestă pentru că tocmai nu avem nu aceste platforme care există. Și încă observația zona de... zona de visual art, zona mea profesionare, în continuare, ardișteau în primul rânevoi de firmare. Nu avem o populație de artisti importantă și e în primul rânevoi de asta. Acum, cine înțeles că nu discursul critic va fi sprijinită primul, adică atât cât nevoile sunt ceea de afirmat. Să mergem un self-assertion vrem să ne afirmați și prea neva să mulți ardiști care au construit diversi recent. Acum din o mără, au construit diverse platforme tot mai pentru a arătat ce dintre practice artistice desvolta. Din acest motiv nu potem spune în schimb ca avem platforme crintice din sensul dinocii de dimensiune de informare, adică descriere, dimensiunea de dejudecate, dimensiune axiologice, etc. Deci nu. Nu așa că să vedem cum el vă cuosă. Aici am indită mai la cune din vistică. Păi să îți chiamă film-tet, dacă varem prin, la platforma există și probabil că da pe zona asta este o multă activitate. Acuma, de partea asta, cred că poate a căbit să zic că nu știu dacă există critici care te uita doi oameni care spui blog. Cam asta funcționează. Și în rest nu știu, se învărte ideea că pe urmării cur să fii film în cluj, din cauză a două revenimente, de o puțină tăi persoanea mea subiectivă. Fii un pal în dori din 2007 care, într-odată, apare nevoia specialiști care se exclice ce n-ai băsăve de acolo, care e povestea ce n-am văzut eu și eu, și eu au văzut aia. Și apoi e festivalul, e tiful care face un v-a da o platformă de expimare, unor critici care ci din cluj, ci din buclei, poți să-i nume, poți să-i timp mai poți să-i zice, v-a mulț de acolo. Dar asta se întâmplă odată pe anul, când apare ataritivul la coros de scriere, în regim din ala de muncă foarte intensă și descoate din linii pentru câteva zile, și tu facea să duce chestia asta. Mai mult de atât, cred că după voastră nu știu bine, asta mi se pare plor mai tipicul, nu prea poți să să mă gândesc aici, sau un fel de cădera, să mă gândesc care ar fi viitorul în principiu, dacă ai un om cu povec sa te-l mai uite, dacă ai un om care să aibă pasiunea, care se țină poamenea acolo să s-a câtice plor orile de după, orile de timp liber să stea să îi bată la capăștă care scriu să vine cu al trei atrat și după ai cu al patrulea în loc să zicea, ok, asta este pe Treabata, nu-i numele meu și există ori versiunea asta și dacă se mai sau cea în care ai un pecinat care e medicina, și atunci poți să aduniști oameni pe chi să vunezi oameni care se competează pe care din câte se vunezi oameni totuși au fost cei anii despre care povesteai, cei trei patrui câte au fost cam patru, cred dacă mai aduc aminte binea cu arfactul care își creiasă un public al lui își creiasă intesivar din amici frivunzi cel puțin materie de teatru va chiar mai aduc aminte de un apicol apărut pe blogilea de varul in care noi astia criticițele eram nu, eu am învătat curându-l autorului aia eram acuzate în fierate, ca am scris la Artac Magazine a fost acelor de rău, ca ai scris la Artac Magazine doar că dacă zbura banul, zbura și s-a ales praful dacă da, cred ca asta cu mecenatul asta cu mecenatul merge prost prea această linia publicaților și din pricinat în ertea în judecata clasista noua clasă de putere economică este un alfabet funcțional din punct vedere cultural de cele mai multe ori adică cum se zic eu eu am alergat, după cum se spui toate tipulile de banci din cluj, în cluj funcționând cea mai de zile n-am primit niciodată, nici un leu pentru mine în fost nici un leu am primit de la puteanul de la Disney dar nu de la banca adact adact manage to create its own audience spectacul o să îi găti o cină a țare întreagă de număr adapul putean da, e ciudat de asta, cum se zic eu sunt chiar aprecizi în iniția de vlog și revista arată minunat e mai mare plăcerea să o cită da, sunt dacă ce mai ar mai fi interesant de vorbit și aș vrea să mă întrept cuva poate și părerea personală în raport cu chestia asta dar și o reflexie pe tema raportului dintre actul titic și artele contemporanei cu subiecte și abordări politicii pentru că suntem și la reactor care are o serie de spectacole care sunt în cadrate în categoria teatrului politic există lucrări de art vizuale care sunt vădit poziționate de către archiști și atunci care cum vede fiecare lăte într-o dumneavoastră acest raport inclusiv un fel de crossover așa între analiza critică artei politicii sau analiza neapolitică artei politicii și tot așa mai departe intercalarea asta dintre artea politicii artea politicii critică de orice fel cum vedeți cum apreciați aici aici cred că din fericire dar critică de film este mult mai politică adică dar nu mai că mai interesanci citește extra de că se vezi filmul poate uite o chestie foarte specializată dacă vreți, asta se întâmplă pe do parte pentru că o pizluință avea critică care urmărește critică sau autoristă directorul care face și treci mare și tare ce pot un pic să fie abandonat pentru alte abordă oamenii nu început să vă dată uite există mosă de valori care intră în filmile astea care reflecte foarte bine cizată în care trăie ca și ideea o să faci mai departe merg în mai departe legat de povestea cu filmul de artea și cu filmul comercial mai simplu să spui filmul de artea interesar să îl lăsăm pentru oalții că mi s-a îl părea mii interesant și aici aia aia aia aia aia aia aia aia de politicii politicii și eu încă mai sunt, acum începe să începi oamenii de fecția filmul din astea care spuc să uite cea nu mei e în ele cumva pe scurt, e mult mai interesant să vezi politic un film de la Marvel care are acolo integrat celor de chestii de cât să vorbesc o drămadă despre viziunea estetică care o izica direcție și cumva pe artea politică cum ziceam film politic e atât de firă adică, mă știu eventual, film politic pestil anti-corrupții cum a fost în irecție de George mod am gărat de recomira apără tanul ăsta care are un pic de critică din asta mițiu, înainte să îi se mișcară ce interțam de lucrurile de film asta dar, mai de greabă nu știu s-a parat primul politic, ziceam spunea deja mai de vreme, doamna Rungani criticul de arte este în primul rând un reper, un regulator pentru câmpul artistic evident în zona de arde vizuale parte contemporane, etlargi unde avem practice artistice pe politic orientată social-poliric bineînțeles că și aici avem nevoie de critic de arde există poate și o tendință o numesc minoră arde critică care vrea să se sustragă critic există și acest paradox apropo nu, de faptă că n-am de-un film poate exista și acest tip nu de impunitate arde critică susținări de mersul noi, o critic, nu e obligatăriu să mai vină încă un metale în strat ulterior care se critică de mersul respectiv obligatăriu, ca orice tip de activitate orice tip de practic artistic trebuie să avem această dimensiune critică și asupra arde critică avem numă în zona de arde critică pe zona de atențiune că și e bine reprezentată bă, a menționat mai de vreme revista ideea care susține în pripublicații traducere, prezentări de prăite artistice, susține timpul acesta de practic artistică sau rețeaua pe transiv nu, unde din nou avem proiecte artistice bine susținute prezentată etc. Dar, bun în sensul de critică criticii, arte criticii bineînțeles că exista spăl de texte dar din nou, mi-a avut acele publicație despre care pămâna mai crede de aceste practici profesionale sustenabile, nu putem vorbi nu de o dimensiune, o dimensiune importantă și ceea ce poate să auză o simție de impunită așa că critic, critic și fie vizibilă să așteptăm critic, critic critic critic, critic critic, critic critic critic critic, critic critic și nu deați de ier, de inediat, după revoluție și să învișcă și în ziua de aia. Da, nu asta. Voi am să zic că Ciga de teatru din România, așa cum să te trece, ea am în ultimii 30 de ani a evoluat în tot felul de direcții și e bine că în tot felul de direcții. Că nu, nici înainte, de 90 nu eram toți la fel, cu atât mai îți mulțin s-ați justificat să cimâncori în ziua de azi. Da, când se a evoluat în toți celorile de direcții, cum să zic eu, asta ai uștăcat pe fără personală eu. Eu însăm practic, am trecut prin tot felul de faze de mutare. Exact în ofesa o altu, dependente de felul în care ai evoluat conștiința politică și ce tățenească a fiecăruia dintre oamenii cât de cât cu carce oia pe care îi cunosc eu din țara asta, pentru că cum să vă zic, adevăra adevărat este că noi, la 1990, erăm în zero cultură politică. Aveam nici un fel de cultură politică. Nici un fel de cultură politică. Pe aia pe care ne-o băga un cap o recuza semn by default, încă de povere mea școlii și alt am nefăcuse. Așa că era fiire să-mi zbară cât o ce zbară să mănânc. Și eu am fost capivă, de exemplu, în prim-i, 4-5 ani de acest miraj al marelui, al datlui de sport, al marelui teatru românesc, care ajunge în strenătate. Aici până în ziua în care la un moment dat, când prin 1997, când în sfârșit mai ieși să-mi șofa fără, mai văzeam cu ce să mănânc, am o revelația că reacția asta de, wow, era echivalentul. Uite, mama, din ozaurul e viu. Noi vindeam afară ceva absolut și noi și ruși. Vindeam afară ceva ce la ei dispăruse de 20 ani, și acum era teatru de lanii 60, început a anilor 70, suprafinanțat ca la Domnul Purcărete, cu 200 figuranti pășceme, decoruri din alea uriașe de trebuia să iei transatlantii ucasele, care peste canalul mânecii. Și toată lumea era fericită aici. Păi nu se poate. Ia uite că încă se mănânc poate ceva așa de frumos, care eram, ca de văr, foarte frumos. Și a fost un șoc. Pentru că a fost un șoc, momentul în care am avut această revelația a fost un șoc. Alți oameni încă mai trăiesc, după dintre colegii mei sub acest miraj și ziua de alți, și așa arată și nominaliză. Baerifor. Nu vreau să spun că oameni a numit tau să fie cele din strântate. Nu asta. Nu ați înțeles. Nu vreau să dau în proprie mei colegii a piști, și să explic să nu am. Ca atare, în conștiința noastră, mi-a devenit treptat, treptat, treptat, altceva. Și Acum, eu trebuie să mi-asum proprie mea conștiință și să zic că ea a devenit încercă din ce îmi trebuie mai de stânga. A venit din ce îmi trebuie mai de stânga pentru că în primul rând, pentru că am avut percepția și eu și regretatul meu soț. Undeva în jurul anilor, domni, că între ceea ce să plege păștienă românească, ceea ce spetrece păuliță, nu mai în ceo legătură. Nu mai e nicio legătură. Inclusiv în situației de mele afistici ea fericite, în care câteul mare ar fiți consacrat încerca să vorbească despre fenomenile care se petreque pe stradă. N-au camit, de exemplu, despre o mare montare. Încerca să vorbească despre fenomenile care se petreque pe stradă. N-au camit, de exemplu, despre o mare montare al lui Tocilescu, ea Teatru Nacional cu o scrisoare pierdută care ar trebuiat toată în curtea cu teren de teni sau ună iel marnaț de băneasă. Inclusiv în situațieile alea, imbajul cu care se facea spectacului era un limbaj, tot de la 17 tonne, ca atare n-avea nici un soi de impact. Și nu aducea un alt public în primul. Conserva același tip de public. Practic, noua asta n-i s-a părut atunci un fenomen totalmente nesanatos, care rupe relația vie din trece trezi fie Teatru și ceea ce se vin de drept Teatru. Sigur, mulți între colegi noșii de generația au sărut la bătaia. Atunci, așa au zis, vreau să distrugă Teatru în el, cu inclusiva m-a vrut și de studenți care au zis că este asta. Undeva, prin 2-4, 5, așa. S-a adumit, nu vrea să distrugă nimic. Adică, interesant este că nu numai creici de Teatru din generația făcută în anii 90-ci. A venit în mare alor majoritate pe același tip de Veltanșoncă. Așa, o chestia asta, de perspectiv. Și și treptat, treptat, unii prin creici de generații mai apropiate de noi, au început să perceapă că ceva s-a întâmplat în lume. Cea ce s-a întâmplat în lume, în primul rând, au fost câțiva artiști de vârste diferită de la Inan Elega la grupul drama acum care au avut acest curaj, în primul curaj, în primul curaj, într-un mediu completamente ostil să să preaia dimensiunea socială, e ziceau la început, că mai toată lumea s-a întâlnetă cu vântul politicat de dracu, era de pe vremea comuniștriu și porma că credeau criticat, că de antru trebuie să facă critică, ea trebuie să stai la perspectiva critică. Nu este perspectiva critică fără perspectiva politică, cine vinde, zarzavatul ăsta nu l-a citit nici măcar păhegă vind între păhegă da e semn, clar, că nu l-a citit adică, nu există chestii nu există momentul în care sigur, sunt mulți dintre crici celebri din România de vârste matură sunt supărați pe noi că distruge în teatru de artă pe noi și mai ales pe mine pentru că eu chiar l-am zis păgurea că este asta distrugem teatru de artă distrugem concepția românească despre teatru de artă concepția românească despre teatru de artă este aceea că teatru e un templu în spectacul de teatru se poate conserva într-un borcan și pune la antipă cu tot cu autorul nu? apoi nu și autonomia esteticului este o bariera de coral care trebuie protejată în timp ce bariera de coral moare pe secundă ce trece ea trebuie protejată, ne atinsă de nimeni, e ca la mânăstire adică e Sfânta Sfintele a să gândire de secol 19 blocat într-un proiect care a funcționat politic în România a funcționat politic ca opoziție la regimul propagandistic dacă are acum nu ai cum să funcționeze că nu ai acest apui din acest punct de vedere de autonomia esteticului domne așa a zis autorul care e deci cred că treaba critici este asta clar chiar când nu o vrea tot o face, da o face după partea elaltă, de la mânăstire foarte foarte așa ilustrativ mi se pare finalul ăsta voiam să vă într-o dacă vreți să mai adăugați ceva pentru că dacă nu vreți, atunci aș juga oameni din public dacă au careva comentarii sau întrebări la adresa invitatelor și a invitatelor să fie curajul vorbești de robin dacă discuția s-a acsat de faptul că artă criticului este astea foarte lăsată la o parte nu nu s-a venit cu saluție nu prea s-a vorbit despre cea multe ceva s-a vorbit despre ce am putea noi face ce e acum aflat în facultate mai ales în facultatea această această şi şi timp ce am putea noi face ca să-mi schimbăm acest lucru ce prăreveţi vă rog adică dacă aveţi soluţiei sau idei creţe fiecare să le aduceţi rampă cred că trebuie să scriem mult şi să creiem spaţii pentru expresia criticii de artă spaţii serioase pline de omor cheaci da serioase cum spuneam, nu cred că este vorba de în acest moment şi eu simţe nu mai cred că este vorba de supravietţuirea criticii de peatru sau criticii de fil sau criticii de an cred că este vorba despre supravietţuirea artelor, deci despre mune, restart al poftei de a citi criticii de a te confronta cu criticia lucrurile astea se pot face foarte complex pot face, cum se zic eu dublând de exemplu o rezista cu podcast o serie de podcast o întâlnit cu interviuri cu artisti lucrurile la care oameni caască sa uitam da n-a cel astim sa joaca şi da adică că trebuie să facem să facem munăstri această ziţă este foarte obselit o ziţă de 19th century o ziţă de ziţă în progete politică care există aici care există care există în oposită o regimă politică dar acum nu mai există există dar acum sunt simplă criticul devină să se critică dar acolo bine două bifurcatii a fost o foarte brava termin dacă nu uitați ce nu uitați uitați de-o dacă nu uitați ce nu uitați dacă nu uitați ce nu uitați dacă uitați ce nu uitați dacă nu uitați ce nu uitați testul de personal Așa dacă ți-o așteptește să faci într-o săptătătă, să mă lung. Aparna-mi pe ex de o șanță să fie un timp lung. Până când o să faci chestia proficională din semn fără vițului. Răbdare și dacă se întâmplă cu rumpurile albune la urmă, cu fatalismul de care vă zic. Că nu. Dar eu mă gândesc când va la partea asta de să luți și mă întrept dacă... Că, na, uneori ți se întâmplă lucruri. Dar uneori dacă nu ți se întâmplă lucruri poate poți să faci să se întâmplă. Și adevărat că nu poți să faci să scrie de exemplu texturi sau să învistecte toată viața probonă. Pentru că nu îți permiti o evident. Dar în sensul ăsta mi se pare facultățile tocmai mediu potrivită, în care dacă există, nu știu, o chestie pusă pe rol, care este menținută, cumva, la nivel instituțional, în mod evident, fie de o uiștiu organizațiile de studenți care se trasim din generație, în generație. Fie profesor, care-s lucrură costant, de asta, îți învind cat. Pentru că poți să existe tot timp un fel de și sună îngrozitor. Că poți să există tot timp un flux de oameni care să fie interesat și dispuși să scrie texturi și să alimenteze cumva curentul ăsta. Adică nu cred că ar fi primii oameni care ar încerca să privite texturi sau să îmi prețină o platformă, sau să facă un podcast, sau să facă orice chestie din asta din bani proprii sau pără bani sau cumva. Și vreți să facă acest format în un mod complex. Pentru că poți să fie interacție cu podcast, poți să fie interacție cu oameni care ar fi criticii și căuzată de faptul că au dispărut bariere rigide între ceea ce poate fi artă sau ceea ce poate fi o piesă bună. Din cauza asta să mai există o curaj adevărat al criticilor în a scrie, în a crede cu adevărat ceea ce credeți pe piesă. Acum ai foarte greu să îi zici. Chiar în individual, nici unii prieteni se apropie sau nu îl zici. Mă nu mi-am plăcut din cauza că altcea intervină e celălalt să zice că n-ai înțeles, poate. Și, a fapt, dacă nu mă duc de moralizamă, mă duc. Mulțumesc pentru întrebare. E o siguranță în zona de arte contemporară, nu din care a început. La începutul secului al 20-lea, dar mai ales de anii 16 în poate, avem de face cu acest fenomen. Mute se țindere continuul al linii pe lor concetul ideal. Evident, artă contemporană, art televizuale de vinificență, în ce mai integrative, până lap, până ajungem, nu lap, dificultatea de a spune ce e artă și ce este non-artă. Categoric, mișcările interne ale artei, determină în radevăr, o marginalizare a pozițiatii criticului de artă, pentru că nu mai avem norne. Nu mai avem regul după care să spunem ce e artă, ce nu este artă, unul la mână. Doi la mână, ce este artă bună și ce este artă prostă. Categoric, când ai de a face cu acest fenomen de transformare și și expandare, continuă apă timp de lor artei, ce te faci ca și cu vidare. Când răznesc totuși să revină la primă întrebare cu acordul cele care a formulată, eu nu cred că nu ea trebuie să dăm soliții. Bineînțeles, ademă o expertiză pentru doamnă aruncat splegit pe foapete. Eu cred că vrei să-mi descega să vedeți care trebuie să vedeți. Nu, apoi, apoi, apoi. Dacă vreți să mă adăugați despre... Dacă mai poate exista critică. Da. În urmă, foarte perezumat. Asta o idee foarte confuză pentru că procesul de democratizare a actului cultural este un proces care este regat de piață. Adică, banul vorbește ca pe broduei. Și pe broduei banul vorbește, dar și critică vorbește. Și critică poate să-ți o moare inclusiv un remake. Lachets, ca să joacă de 25 ani, dar remake-ul poate și-un cinț a doar dimineață pentru recriticuzice. Și elei a doi cântau pros. Și sunt sub nivelul. Măi. E că totuși, criterie există. Măi, este în normativă. Asta e adevărat. Criteria există. Criterii de profesionalitate actului, Criterii de adevărarea la nevoia socială, peind de diferențiere aesthetică într-am spetacul și al spetacul. Și așa n-ai de parte. Între plaja lui în pact și plaja altă. Deci, e nevoie de lucrurile astea și cred că nu mai că e nevoie. Cred că e sănătos. Sănătos social. Să ai băcine să-l spun. E foarte adevărat că dacă te uiți, iar ăsta da statistica. Dacă te uiți la statistica, acroi înciilor, eu citesc o încă de teatru. Foarte multă o încă de teatru. Dacă te uiți la statistica, acroi înciilor, eu citesc o încă de teatru. Dacă te uiți la statistica, acroi înciilor, e și citesc o încă de teatru. Ştiu că eri cate ce te faci cât ce ne-ai adevărat. Și eu vor să văd pune-o la urmă e foarte ușor să vezi că veste 70% o produție teatrală de pentru prea kațară. E complet neapopetă critic. De o cronică în viața spectacolului respect, mai lungă sau mai scurta. De ce? Pentru că în primul în criticii de teatru m-au opreme să mai scrie. Despre tot cea ceva. E fi foarte puțin. În al doilea rând, pentru că criticii de teatru... Treferă să tacă, de cât să spună acest spectacol, este prost. Și își conservă înțelegiunea urmării și integritatea fizică. Pentru a spune, acesta este un spectacol prost cu blindeți și cu argumente. Atunci când e vorba de mari investiți. Și deci preferă să tacă. Este interesant că acesta este un an important. În cel pic în viața mea de cititări de doilea de teatru, în care sunt cel puțin 3-4 mari spectacole de investiție, nu mai spectacoli, făcută de statuită astea o îmblătoare, care n-au beneficiat de mai mult de două sau trei cronici tot an. E un semn. Deci, judecată a critică bineintenționată. Bineintenționată și profeziuni. E timidă. E timidă. E also criteria to help us distinguish between the aesthetic of one day and another. Nare timp. Pentru că nu, de exemplu, este să criticiți care să... Asuma de direcție. Cum e o anastoie? Care vede de toate, dar scrie-l-ma despre unele. Alea care intră pe ea de interes la normal. E și el. Nu o liber. Vor că de profeziuni stativ mai poți. Scrie-l despre toți. Și profeziția teatrală e atât de mai întâlnit. Nu ai cum sovesc pe toate. Deci asta v-am văzut. E important. Nu cred să... Nu. Cred că eu ca om care aș scrie poate vreodată un tech despre un spectacular, am și eu această dilemă dacă... Ok, care e... care e parametrii? Poți să zic eu că asta e așa sau asta e așa. Dar foarte abună e că la sociologia am învățat că... Cuma nu există correct sau incorrect până la capă despre nimic. Și poți oricând să vorbești despre o producție artistică fără ca să zici că e bună sau e rea, că e proastă sau e de calitate. Cuma poți să te excui sau să te uiți dintr-un anumit unhile a un spectacular sau expoziție sau un film fără să îi dai un verdic. Să zici vă, asta e prost de doamne care este filmul ăsta sau spectacularul ăsta. Poți să faci o... poți să faci o... o critică și pozitivă și negativă fără ca să dai judecăți. Ta e părerea mea, am vă rog, nu? Trebuie să deac... trebuie să deac critică verdic. Nu spuleam despre plecute personal, dar... A spus doamna Rungan că teatru românesc se sinucide, dacă nu acceptă critică. Și vrem să întreb acum pentru toți trei. Vrem să întreb în ce măsură... Nu, în ce măsură. De ce e nevoie de critică? E pur și simplu asta intruvarea. De ce avem nevoie de critică? În domeniu, respect, în domeniu mea voastră. Da. În extrema, ar zice că apoi facem experimentul la social, dacă mâine se evapore toți criticii să întâmplă, nu pare lucrură. Cred că sunt bine. Dacă nu cred că se întâmplă foarte, foarte mare lucrură, o să pară alt bineventual. Pentru că inteligența și nevoie de critică dacă mai există artă, dar despre chestia asta nu dispară. Dincolo de chestiile astea, nu știu, cum mă depinde să... Vreau să întâmpli lucrurile de respectiv. Vreau să întâmpli lucrurile de respectiv. Dacă îi zice părerea aia, deapără, de la țigară, da, o zice, mai structurat. Că măsetă o de ei. Da. Așa. Așa. Așa, așa. În termen, dacă eriu să ții un poată primul, la un moment dat poată să devinu-ne să îi sfocă. At least that is my opinion. Când a care să te înveță cumva și cum să scrie, cum să poată cumva. Are you saying that the critic has to give a verdict? Is that so? Dar sunt foarte puțin. În fiecare cred că există ori goleolea, poate, poate, poate. Mrs. Rungano was saying that... Lasă-le să... Dincolo de chestia asta nu știu. Poate că e simplu ideea asta care e acum să poți începe conversa. Adică să arăți că eu subiectul principal din puterea clipului lumea ea, poți să fieți pentru rate. Pentru chestul e ala de fan. E despre, știu, despre instrui futerii. De la multe, de la multe când ce facem filmul, e despre ceva care importantă oamenilor pe care trebuie să poți... Poată de tare. Lasă-l să se dec de conversație și dacă îi merge, e ca la tigare. Bun. Bun. Bun. Bun. Bun. Bun. Bun. Bun. Bun. Bun. Bun. Bun. Bun. Dar știm cu toție că procesul istoriei ca fost altfel, din renaștere în pace, artele au încercat nu să se autonomizez abică, să se rupă de puterea religioasă, puterea politică. Și este contextul în care apare criptul. Asta se nu uită, nu? Atunci apare criptul aluată și care este sânția lui primă? Este șate mediere, între arte și pu. Asta trebuie să o reținem pe mod clar. Să urmă cea de a doua funcția criptului de arte este cea pe care veștiam n-a lucrat splendid a enunciat, cea de răipul acolo, recupe-l prin profesionul. Fără nu, fără acest tip de, cum să îi spunem, nu anti-doxul, sau un vino, o tață care vine și spune să-mi întâmpla așa, să-mi întâmpla așa, avem acest sistem valoric, nu aveau acest sistem valoric. Și, apropo, Marina, ca și critic de arată, obligată-o să sună o posițiație ologină. Nu ai cum să fie critic de arată pe neasumânătoasele de posiție, că noi nu vrem să fim judgmentele lumea contemporane, e partea doua, că, fără zugătatea profesionistă, nu ești de fabricată. Și da, așa este isențial, nu? Celul în care ne avut o reglantă și cât profesional, pentru că trebuie să știm. Și acesta este contextul în care critic appeară. Acesta este 18th-century. Și funcțiele critici pare scandalos așa și exagerată. Această judecatea mea, că te-a dus în ziune și de fără teitică, dar creți în gerul acela. Pentru că... și acesta este să regulătează lucrurile proiecte. Creeca de teatru este și un dezvoltator și un conservator în același timp. În sensul bună alcuventuri, conservă lucruri. Eu pregătesc ca un exemple o confeință la pergubure, și în decembrie despre dimensiunea, ar fi vistică a critici de teatru. Pentru că atunci, la începutul 2015, am cricat de atât un controc sau un edat citimii scriecă de teatru în viaj în franța. Marea Viteaniei, suntem pereunite. Rusc am avut revelația că partea asta axiologică este evident cea mai frazilă, ca să pierde cel mai răpă de ceea ce rămâne dintr-o anumită teatru este în primul rând capacitatea descriptivă. Creeci de teatru și ei, prea despre asta, nu mai vorbește nimeni despre calitatea steiturii care face din când o partea artei în orice tip de artă. Să critici de teatru coartă, aia care nu par sterilizată, și să-mi critici de teatru care sunt foarte bun critici de teatru, dar n-au calent. Și atunci, degeaba că în calorie justă, că nu ea atrăgetoare și argumentatoare. Nu? Hai să-mi uităm totuși că... Acum a avut istoria cu tâi mei țărcă o istorie cu prea rădă, scur, dacă a noastră, asta a fost un or critic, care erau și scriitoriuni între ei, dar erau și critici, ce ne-a aștept. Până când au venit școala de la Iași, și kitul mai răscu, care n-au un talent literat, care este la răspunăția politică. Și asta, în profesor, a structurat lucrurile la momentul respectiv. Și acest lucru ajută critici pentru că nu se poate adăugătura și pentru că sunt de fapt, acest lucru adăugătura și pe care sunt de fapt, Să spun despre ceea ce ai cipit că ți-a placut, că ți-a placut, dar să știți să spui despre asta. Despre asta, mai nimeni mai vor pește despre talent, despre faptul că e nevoie. Și de talent, și pentru asta se dezvoltă în cată altul. Și prin expunea la aspect acolo, dar în primul acel lucru, cipitul de egoare. De asta zic că, da, în primul rând, e o funcție sanitară. Eurât, în zis cuventul, talent. Că te vedești la sanitarii, pături. Să lăpești de sanitar. Dar e o funcție sanitară pe de o parte. Și de altă parte, este această dublă... acest balaur cu două capete, care este bună, care conservă și ar trebui dezvolt. Dacă nu e nimel în care zai vă distanța necesară și să prospecteze încă o trosă duc lucrurile, eu nu spun că ele nu se vor duce. Dar ele vor avea... vor avea tentația să se subuna puținilor de piață. Să se compakteze către puținilor de piață, care sunt foarte puternice, care sunt normale pe de-o parte, dar care sunt și extremen de pei voas. Pentru că, în loc dezvolte, capul destinataului blochează pe destinata, în același formate, la nesfârșit. Oci. Da. Dează, diricul o să vorbești despre toleranță între cele două spații. Și despre creșterea, toate teorie astea, creșterea spații în e de dialog, de făcate, doamne-i să ceapă pe Facebook. Doare nu știi să dialoghiți. Nu știi cum să zic eu? Nu în verbalul conținut în verbalul lor. Făc în aizării torică. Și aizării torică este o dimensiune care nu se procrecea în România. Nu se procrecea în academia. La voi, la școalat. Serii. La voi, la școalat, asta trebuie în Occident acolo, într-o antropologii, la de astea, să înveriți. Ce să citești. De asta ziceam. Adică poate că exagerezi și nu să simți. A nici bine. Și de ea, adică, nu ierbiem. Sigur. Mai de vreme ați menționat că depinde de noi și de generație noastră pentru a rănsufleții critica. Dumneavoastră zice credeți că este nevoie ca noi, sau o persoană de vârstă noastră. De ce ar nevoie să devină tipic? Și ce decizii ar trebui să facă pentru a putea deveni unul? Curs tutorial despre cum să facă. Primul lucru. Trebuie să ai de face toarsă. În noară sens să văză să vorbim despre cum se face un critic, fără să am dezvoltat o galenție coata. Depinde bine în normală de forma de artă pe care o obizăm. Dar asta e primul lucru. Și pe eu întotdeauna asta le spun studenți lor mei, în prietenilor cu artiști. Dacă vrem să fim critici, dar în primul rând, trebuie să ne-mi prietenim cu artiști. E primul lucru. Trebuie să ai ceva. Ce să critici înțelegi? Le știe așa critic înainte de o faci. Pe urmă. Marina, cred că înțelegem. Eu cred că înțelegem diferit conceptul de atem prietenii. Nu înseamnă că nu suntem de lănii prătâni de cataramă. Nu? Dar trebuie în sensul de familie exact. Acesta e lumea profesională și era cel timp de profil. Pentru că țănă-i tâma. La propriu eși o dimensiune emoțional și psicologică. Dacă suntem critici de artă, nu ne critică. Nu înca unor artiști. Și asta, eu cred că niciodată nu trebuie să uită. Și să înțelegem. Și nu înca de pun artiști în spatele aceeatru. Marina, cred că conceptul după după după după după după după după după după după după după după după după după după după după. Dacă plecăm corect, plecăm de la faptul că ne interesează să facem asta pe care ne placem. Ne place, nu să ne... pentru a aici ne place câmpul. Provea de bază este să-ți placă foarte tare câmpul. Adică să vrei acolo, să vrei în expoliție. Să vrei la concert, să vrei la cinema, să vezi mult. Deci... În primul lucru este asta de... expunea atat. Sigur că îți întâmine școală. Tipul de școală pe care îl faci. Adică lucrurile aici... și îl putem încați în România și în acest cas. Sunt destul de diverse. Sunt destul de diverse. Nu nu nu nu nu nu. Sunt foarte mult. Sunt destul de diverse. Nu nu nu nu. Dar cred că dincolo de școala pe care o faci, de aici mai departe înseamnă informare în formare a ta înca tipic. De acolo, școala pe care o faci, de aici este foarte importantă școala pe care o faci. Lăsa-mi înseamnă în care te-ai format foarte diferent în acest lucru, dar nu-mi înseamnă pe care o faci. Ceea ce citești, ce bază te o reticii ai, aici algurezi zisul de fine pentru că material de teatru, cel puțin asta este o darca o părere. Eu cred că niciodată teatru nu a fost, nu a referențiat doar la teatru. Deci niciodată cultura teatrală a un critic, a un critic de teatru bun. Nu se rezumă doar la istoria teatrului și la estetica teatrului și la teatru ii legam de toate ale. Teatru ii legam de ultimele trenduri. Nu a fost mai vizionată seara. Ceea ce se reuște în teatru, nu în vizionată teatru, nu a fost o ceea ce? Și nu a fost o ceea ce? Și nu a fost o ceea ce? Și nu a fost o ceea ce? Deci cred că e un proces în care treși autoformăste în carcii, suci caburetate. Lucruri în primului profesionale și de jur împrejur și a fapt prietenii. Aici a prietenii mai complicat. Aici a prietenii mai complicat. Mai alesă școile de teatru. Ești prietă în toți cei trei ani de zile și poate să mergi. Mergi și mai departe așa, la master și porna. Înveță o awkward posiție. Da, cred că da, da. În cel puțin materie de teatră trebuie să fie foarte acolo. Și, uităm-o și astudentul mei, cei care au făcut teatruri în liceu, sunt mult mai avantajează decât cei care n-au făcut teatruri. Pentru că știu cu ce să mănâncă. Știu care e curtea, care e gredină. Până să zic eu, au fieși instinctiv, neteoretic. A făcut, deci, din lor, într-un bāșin. Acum le autoritezi ancher. Deci, tehnice bine să te apropie și de mersi o repetiție. De mersi, iată și ce n-am făcut. Deci, să mă duc de oamenilor toate teatru. Învește corectul, mersi și fii în ce nu am luat. Da, o fără de legătură cu câmpu foarte strânsă, e foarte... Pe de altă parte, probabil că e și nevoie să depimpăm de seara. Stai ca alt mintarier. Dic să își risc o stadea de vei. Avem că ești foarte buni în rau neadele lucrurile. În timp s-au transformat cel puțin în cazul unora dintre apiștii... În criticii de cur. Nu știu dacă sunt foarte conștienti ei de chestia asta, dar criticii de curte. Noi s-o spună niciodată desfanspectacor al apisului pe care l-au urmărit. Că e prost. Când e prost. Cea ce nu e bine. Adică e... De cum se zic eu, e contraproductiv. E contraproductiv pe care l-au făcut. Deci acest critici nu vor mai spune niciodată desfanspectacor al apisului pe care l-au făcut. S-au cel puțin eu cred în această etica. Dică trebuie să fie totul. Da, să curajezți. Da, să nu dai cu barba. Să mă vezi cu barba. Uite ca și textele polemice și au și ele hazulor. Da, să îmi dai cu barba. Dar da să evoluezi. Nu cred că se poate să mă evoluezi. Și dacă te străbuie să mă evoluezi și... Evaluarea ta este din text ca transpirat. Prin felul în care ai pus... O să-i folosim fracere. Prin felul în care ai pus acest objectiv. Dar că ai pus să-i evoluezi. Deci, basicle, îi dă o munca ca orice fel. Și, dacă te trăbuie să ne evoluezi, ea este seriosă. Nu e nimic... Ea este ca încredit ca acest lucru. Nu cred că mai funcționează undeva în primul mea chestii, sau în criticii sunt o elită, știi? Sincere, nu cred. Nu cred că mai funcționează. Nu cred că mai poate funcționează într-o lume ca anul acesta. Ai alcivapă? Ui, în acuma, în terminiul de elită este văd anacronii cu siguranță, dar hai dacă în loc de elită se folosi mai sperți și eu cred că da. Suntem încădrează fără doar și paterea sunt abută în acest tip de clasă profesionale și soță proieționale. Dar eu sunt fumatoare, si Marina dintre ma gandam, poare cand ne lasi sa-l fumati. Avem un public foarte urmatoare si in anartii, ati poti sa ati poti sa ne simti din partea inata sa nu le s-auzut. Intrebe lucruri in care, dar intr-adevar, poate e bine sa ne apropiem de final. Voi sa zic, eu sunt foarte pentru si foarte cu amandoua omainile, cum s-ar spune, pentru criticasumata. Nu asta intencinam. Si doar voiam sa zic, oricare dintre amandori, atat timp cat stai cu toate argumentele si fiinta taie are, nu stiu, zi de pula existenta. Dar critica, evident ca trebuie sa fie asumata. Daca cititi critica privitioca tare si daca scrieti sa o faceti o asa. Un vatat imitatem si imitati unul nostru de astazi. Multumesc, are multa intrucati fost aici. Ati cu multul lucriti si bine a voastra si sa-mi mai vedem.