 Mit navn er Steen Tidman. Jeg er rektor på Folkeunders Til og jeg har glædet mig til at snakke med Olle Lavuetsen, som forskere i språ, og specielt meget i læringsstile. Dem af jer, der har været, har jeg også oplevet, at det er på sådan lidt afstappet tilbagelagnet hyggeligt samtale, hvor der selvfølgelig er meget fokus på forskeren, og det forskeren arbejder med til dagligt, men i lige så høj grad den person, som forskeren har for det fældt, som man nu har over og taler med, så bruger jo meget mere end de almindelige 37 timer i morgen på det her. Det er virkelig en person for meget af. Olle, rigtig hjertig velkommen til. Tak. Vi har besørget dig, Olle Lavuetsen, som jo er forskere på Aarhus Universitet, og har beskriftigt sig rigtig meget med læringsstile. Og kunne du kort fortælle om, hvad læringsstile er for noget, og hvad din frosten har vist? Ja. For dem, der ikke kender til det? Ja. Læringsstile er en af de måder, man kan beskrive på, hvad der egentlig foregår, når man lærer. Det vil sige, læringsstilene beskriver ikke alt til bunds bevarmervæld, men læringsstilene har fat i nogle elementer, som vi alle sammen har i os, som er i sving, når vi sætter os ned, og skal lære, skal blive klogere, og skal kunne huske, skal kunne bruge. Det er nogle helt basale og banale ting, vi har fat i. Og det gør ikke noget, fordi alle mennesker af tåne kæste det at lære, og hvor er det dejligt, at der er en gang, men man er noget i den branche, som er til at forstå, og til at bruge i praksis. For læringstheorik, hvad med at sætte heroppe, og så, om man spørger, god ved, om det er nogen, som kommer ud over at skrive på skanten. Kan du være konkret? Altså, hvad er det for en stil, det har? Det ligger inden for mange forskellige områder, men noget, som alle umiddelbart vil kunne ligge genkendende til, er det, at vi jo altså har nogle sanser, som vi sidder i sving, når vi skal lære. Og indenfor, som det klassiske universitet, der er det læs og lyt, og specielt i ikke mindst tidligere siden, lyt. Nu er der bare det ved det, at det ikke er alle mennesker, der lærer lige godt ved at lytte, det er faktisk forbløffende få, og det er forbløffende få, men det er ikke så rart. Og det betyder jo så også, at man skal vide noget om, hvad der er så godt for en, så er det, at man kan sætte nogle andre strategier i gang. Når man nu engang vil, vil der hejde dig og sagt, rejde ofte, det bliver udsat for, at skulle lære på måder, som egentlig ikke er så god for en. Man skal lære at bruge sit syn, man skal lære at bruge sin krop, man skal lære at snakke med selv. Det er faktisk de sanser, der arbejdes med. Man skal lære, når man skal sætte sig ind i nyt stof, hvordan man nu skal gå til den, skal man tage på under startet, beside ind, sådan som familiebrydder, du og jeg ikke gjorde i sin tid, og læse 50 sider og konstituere, at man ikke fatter et klapp, og ens karriere var støtte på grund. Eller skal man gå anderledes til det, som jeg selv gør, og det kommer vi nok ind på, tage nogle overblik først, få nogle forforståelse, nogle idéer om, hvad det hele er for noget, og så gå til detaljeren for en efter. Skal man have musik i baggrundet? Skal man sidde i bodega lys? Skal man have lov til at kæfte op hver gang, nogle kommer med i forslag? Skal man sidde og lene, skal man være flere sammen? I kan nok høre, det er ting, som alle kan ikke genkende det til, men fidusen er altså helt sat ind i et system, som muligvis nok skal udvides eller måske skæres i. Men grundlæggende har vi nogle ting, som alle læringsteoretiker vil sige, ja, jo, det er rigtig nok. Vi skal tænke de her ting ind i vores læringstanker. Men hvis du nu går ind, nu siger vi, der er mange forskellige måder at lære på, men hvis du går ind i en undervisningssituation i gymnasiet, eller på de videregående uddannelser, der hedder multitasker, de er lige lidt på sporten, og de er lidt på Facebook, og de tjatter med nogle andre. Kan der hudet foregå laden i sådan et rum? Det kan der godt, og det hænder. Men jeg vil også sige, at den adfærd, som teknologien jo har bragt til os, nok ikke er særlig god for de fleste. Nu er det ved det, at mange studierende jo så tror, at vi slet ikke er klar over, der foregår alt muligt andet, når vi står dernede 300 mennesker. Og det er skyldelse, at mange studierende ikke kender, og der er ikke Facebook ansigtet. Hvis man har altså en flux studerende over på os, og som fra næsen og ned efter lyseblås, så ved man, hvad der foregår. Og det er så sjovt at sige, at de sætter den og peger dem ud. Men der er altså, der er faktisk mange, som kan blive der med at koppe fra, lige tage noget andet, gå tilbage til det sætterne, gå tilbage igen. Og det kan jeg selv, for mig er det en nødvendighed, men for andre er der altså en belastning uden lige. Og der vil jeg sige, at dem, der sidder multitasker i et auditorium, og måske til at sporte, eller det der er at være, de forstyrer i omkring siden i sindssyg grad. Så jeg plejer at sige, at hvis nogen skal se Facebook eller andet, som er værre, så går det op bagi, og ellers bliver de slød igen. Kort og godt, og så glæder folk sig, at de kan rejse, eller også laver de værre med at gå på Facebook, og det er jeg også med på. Men det, man så skal passe på med, er jeg ikke med det samme at tro, at fordi folk ikke gjorde, som man gjorde, da for eksempel jeg ikke i de skole, så er de per definition umulige, dumme, og ude afstand til at lære, eller uinteresserede. Fordi folk's adfærer i læringsrummet er dybt forskellige, og meget af det, som vi så ansliger for at være mærkelige, er måske i virkeligheden et udtryk for den højste koncentration. Og der er det godt at vide noget om læringsstilene, fordi det kan give lidt ro på, når man har en lande afvindet adfærd, der er ude i rummet. Det vil sige, at læringsstil er fuldstændig individuelle fra person til person. Ja, det er de fuldstændige. Hvor mange taler vi om? Er der fire forskellige tyver? Ja, der er tyve forskellige elementer i den model, jeg arbejder med, og så er der nogen af dem, som er underopdeles, så alt hjælp kan man komme op på 28 variabler. Så det er et ret spurgt fældt, og der er alle mennesker, som er forskellige, så er det klart, at de er en underviser, ikke på nogen måde kan det gode se hele banden. Hvis du nu skal kove det der nede i en maggitanie, og så sige, hvad er rådet til dem, der gerne vil lave god undervisning? Det er... Hvad skal vi til? Altså, der vil egentlig slegt afsætte læringsstil. Det vil jeg bare have i bagagsen, som et redskab til at forstå og til at til at retlægge min undervisning med og måske også foretage nogle små ændringer undervejs. Det helt afgørende i undervisning er, at man får folk godt aktive. For fattig folk, for folk at give mulighed for at reflektere, få snakket lidt sammen, få brugt den viden, de begynder at få fattig forbygget op her og nu. Det er Alfa Aumeke, og det er god undervisning. Men jeg har set problemet, at vi på mange måder, når man kigger ud af uddannelsystemerne, arbejder med egentlig en form for one size fits all, det er den samme model, vi kan nede under under, hvis du vil. Det er jo skrækligt. Det er indvejskommunikation, og specielt på universitetet er det jo meget ofte forelesning, lærer en stor 45 minutter samtidig af 55, fordi der er jo så meget, man skal have sagt, at skrive der med kravsen. Folk sidder så lyder, og det er gode, at det er dårigt, det er du og simple til det ikke, det gør det ikke, og det er jo i virkeligheden et skrab ud for historien, fordi da universiteterne blev etableret i regnesansen, der var der ikke andre muligheder. Det var så, som så med byer. Folk kunne måske dårligt nok skrive mange tilfælder, havde været frikræt nederne til at gøre det med. Så der var kun en vej frem, lyds og lyds, men der er jo sket meget siden da, og blandt andet ved, man er også meget mere om, hvordan folk lærer. Og dem, vi jo har på universiteterne i dag, er jo ikke mere eliten, og godt get samme dag. Eliten vil altid kunne tilpasse sig. Eliten er måske opdraget til at sætte sig ned og hytte lytte, men de mange nye mennesker, vi får en skalhade på en anden måde, og med en anden ske, så one size fits all, den går altid. Er der en lydhøjhed over for nye måder og for midle på en ny, altså højre grad fokus på pedagogikken? Ja. På det videregående uddater? Ja, det bredvede sig efterhånd, og godt det samme. Det er selvfølgelig svært, hvis nogle gamle dinosaurer som min kone, og mig. Vi er jo så meget fastfrankret i den måde. Vi synes tænker, at vi skal være på, indtil vi så sidder og lyser herfor, efter nogle år siden. Men mange gange har man jo egentlig synes, det fungerer godt for en selv, at de studerende kunne følge samme mønster, og så var det deres problem. Men nu viser det sig altså rent faktisk, at der med de nye generationer, der bliver ansat, kommer en helt helt anden holdning til det, at lære. Og vi har på Aarhus Universitet, det som ved at adjunge pedagogikken. Og det er altså adjunge, der som skal igennem et undervisningsforløb. 150 timer er det meget, og de skal skrive portfolioer, de skal lave opgaver, der er ingen ende på glæderne. Og der kan vi altså mærke, at det her optarpe, og det er ikke bare optarpen, den der rejsesfulde politikereforstand. Men det er virkelig noget, som de brænder for, og det er noget, som de virkelig gerne vil, og de gør virkelig en god indsats. 55 procent af dem. Det er meget, meget, meget i mulighederne. Så man kan sige, at der er kommet meget større fokus på landets dimensioner, den pedagogiske dimension i undervisningen på universiteterne. Så der er en chance for, at vi på et eller andet tidspunkt bliver verdensmester i uddannelse. Ja, men det bliver vi forhåbentlig meget snart. Det satser vi der benvort på at følge på mit hovedområde. Vi har en meget, meget lydhørt dekanat, som ikke er spurgt bange for, at offer penge på det her, for det koster. Og det er ikke bare det så vantigt, at sætte flere penge. Det koster altså penge, at holde kurser, altså folk ud af undervisningen, for at komme hen og høre på os, at få teknologien op på den standard, hvor den skal være fort, men virkelig bruge den effektivt. Jeg vil jo en stalt mulig held og lykke, med den fortsat af bestrebelsen på at gøre undervisningen endnu bedre. Tak fordi du kom, og du har jo vildt din vide med os. Tak til hulavetsen. Tak.