 Det hele startede, da vi mødtes vores basleuddannelse H.A. Almin, der kom vi på samme hold. Vi startede med et venskab, hvor vi både var nede i klubben og fået en øl og var blandt venner. Helt forrendningselig, det startede første en gang, vi tog på udviklingssammen på vores kandidatuddannelse i USA. Virksomheden var meget innoveret i skole og vores arbejde, så man arbejder med at få virksomheden at lære mig med en mentor, hvor man skulle løse konkurrente boligningsfællinger. Man gik sammen med hver andet i skolen, og så giv vi sådan at snakke om forskellige forrendingsidee også når man er nede. Og så opstod den her ideen kring det her med, at de kompetencer man lært på universitetet, at de måtte faktisk godt kunne komme i spil før man var færdig med studiet, altså i fundet, men man kan se den hvervessmæssige relation. Denne gang vi så kom hjem, så begyndte vi sådan lidt mere målrettet og arbejde lidt med at finde puss på ideen og sådan noget, og så var det lige som vi besluttede os for, at de havde med med mig at overvente at leve på SU. Dermed var der ikke så meget risiko i at prøve i landet af, men som stadig var under uddannelsen, og så ville vi prøve at kaste os ud i det. Ja, vi fik jo muligheden om, at vi jo kunne se det som, at man rigtig gerne havde, at man skulle lykkes med sit værkterie. Man havde hele studierne, der vækste huset, og få en mentor, som kunne hjælpe, men de havde svære ting, man ikke vidste noget om, da vi blivde over før, så kan man lade dem for retning. Men sammen med andre, der også var i gang med at lade dem for retning, og fik sig en fællesskab omkring det. Så man fundet med, at man skulle lyst til, at man skulle lykkes med sit virksomhed. Fordi vi har den her fælles baggrund fra universitetet, og vi har en form for værkterisk kasse eller referanseramme, så når vi snakker strategi og forretningen, så snakker vi sammen språk, og forstår også meget hurtigt, hvad han anden mener, og hvor vi kan blive ind i om, og de store linjer, hvor vi gerne har. Det gør, at vi kan spille en anden kommentansgåde, så der hvor vi er forskellige, det gør, at vi kan lyfte til et højnvåde, som man siger, at vi kan spille en anden god. Måten er den analytiske og eftertænkelse, hvor jeg måske er mere impulsiv, og sådan ting, og det gør vi bare. Vi forstår hinandens kompetencer og sætter pris på det selvfølgelig nogle gange opkvalitærende, hvor jeg jo tænker, at jeg er hele tiden ikke om morgen, og tænker, at måske skal vi lige tænke os om en ekstra gang. Jeg husker, at vi diskutererede enormt over farver, og sådan noget, på et tidspunkt, men i starten på vores loge, og sådan noget andet. Det er som, at det godt går langt til, at det godt går sådan en sur, ægte par, og sådan diskutererer, og nærkelig ligesom energiske på hinanden. I dag, cirka 6 år efter, vi er selv blevet færdig på universitetet, så har vi omkring 160 kolleger og nogle fordelt på Aarhus og Kemavn, og også lidt i Oslo nu. Og det er ligesom veltændig at være det studerende og nyveddannet, som sidder ude hos de her virksomheder, der kuner os også at løse og rigtige opgaver. Og vi kan kun fungere, for vi har nogle rigtig dygtige studierne, som kommer fra universitetet, som har den nyeste viden, og det giver rigtig meget værdi i Udhus virksomhederne.