 Europas energiforninger består af tre elementer. For det første er vi ved at løbe tør for olie og gas, og derfor skal vi overgå til vedvarende energikiller. For det andet skal vi få regne mindre og nedsætte vores CO2 udslip, så vi kan skabe bæredygtigt klima for vores planet. Men samtidig skal vi som det tredje møde det store behov, der er for fossile brændstoffer i dag. 88 % af Europas energiforbrug dækkes af fossile brændstoffer, og det stiller store krav til industrien og forskere om at finde nye olie- og gasforkomster og optimere indvinding af olie- og gasforalleredekendte fældre, og det er det, vi skal snakke om mere om i dag. Men først skal vi lære helt styr på, hvad fossile brændstoffer i virkeligheden er. Fossile brændstoffer er det, vi kender som olie, natur, gas og kuld. Og for at fordanne fossile brændstoffer, så kræver der to ting. Den første ting er, at vi skal bevare organisk materiale. Organisk materiale er materiale for levende organismer, for eksempel planterester fra træer og anden vigtation. På billet her ser vi tørr, som indeholder planterester fra planter, der har vokset en mose. Når tørr bliver trygget hårdt sammen, altså udsat for højt tryg og højt temperatur, så kan det omdannes til kuld. Organisk materiale kan også være på form af havlevene organismer, for eksempel alger eller plankton. Når plankton dør, så vil det falde ned på havbordet, når vi afleger det, og hvis det her er illfattig i forhold, så kan det organiske materiale i plankton blive bevaret. Og når det organiske materiale bevars i et jordlag, så får vi denne det, som vi kalder en kildebjergart. Og det får kildebjergarten, at olien og gasen senere kan dennes. Det næste, vi skal bruge, det er, at vi skal have omdannet det organiske materiale til olie og gas, eller til det, vi kalder hytocarponer. Hytocarponer er en fals betegnelse for molekyler, der består af kuldstoff og brændtatomer. Og hytocarponer er nogle lange kæder af kuldstoff og brændtatomer. Og den korteste kæde, eller den korteste hytocarponer, vi kender som metan, og den består af et kuldstoff-atom og fire brændtatomer. Metan er en kort hytocarpon-kæde, og derfor er også meget let, og den findes på gasform. Går vi hen og ser på de memmelange hytocarpon-kæder, så optræder de på væskeform. Og det er for eksempel bensin, som har vist her, og diesel. De helt lange hytocarpon-kæder, de består af rigtig mange kuldstoff-atomer, og de vil optræde på mere eller mindre faste komponenter, for eksempel at vise hernede plastikken. Det vi henter op af jorden, det kalder vi råolje, og ind i råoljolen, der er der en blanding af mange forskellige slags hytocarponer. Og når vi så tager råoljene ind på raffinaderier, så kan vi distillerere råoljen, så vi får de forskellige produkter ud, for eksempel bensin, diesel og plastikken. Men for at den her omdannelse af det organiske materiale til hytocarponer kan ske, så kræver det særlige betingelser for kilderbjerg-arten. Den skal udsættes for høj temperatur og høj tryk, og det kan blive, hvis den bliver begravet i jorden, under andre jordlage. Når kilderbjerg-arten, som er illustreret ved det stort at lave her, kommer ned en dybt på 2-4 kilometer, så vil temperaturen i kilderbjerg-arten være omkring 100-150 grader. Og man siger nu, at kilderbjerg-arten befinder sig i olieventet, fordi det er i det her temperatur og dybtens valg, at kilderbjerg-arten primært genererer olie. Man siger også, at kilderbjerg-arten her er moden. Tilsvarende, så kan kilderbjerg-arten være over moden, hvis den er blevet så varm, at den kun genererer gas eller de hele lette hytekarboner. Og endelig, så kan kilderbjerg-arten være umoden. Heroppe i det her intervall, hvis den er så koldt, at den ikke begynder omdannet det organisk materiale til olie eller gas inden. Når olien og gasen er dannet fra kilderbjerg-arten, så vil det begynde at bevæge sig op mod jordoverfladen. Og undervej, så kan de fanges i det, vi kalder en oliefælle. Og det er fra sådan en oliefælle, at vi er mennesker, vi kan hente olien op til jordoverfladen. Den jordlag, som olien og gasen samler sig i, det kalder vi for et reservoir. Og over reservoiret skal det være et forsegnende lag, som stopper eller forhinder olien og gasen i at smutte videre op til jordoverfladen. Menskigheden har stort set altid udnyttet fossile brændstoffer. Startene med lidt tilgængelige forekomster er f.eks. tjære, som danskne og råle siger op til jordoverfladen. Når man ser på udviklingen af Europas fossile brændstoffer i form af olienatur gas og kuldt, så er det første, der bliver udnyttet kuldt. Og det hænger sammen med, at kuldt kan udvendes ved ret simpelige metoder, og så er det nemt at transportere. Man har bevise for, at man udnyttede kuldt allerede tilbage i åldtidens Grængland, og romerne udnyttede i løbet af det andet til 400 mange af de kuldt forekomster, som vi finder i England. Men det helt store spræng for kuldminitræften kom med industrialiseringen omkring år 1750. En af forudsætninger for industrialiseringen var nemlig, at der var tilgængelighed af kuldt til brug i dampmaskiner. Efter højden begyndte man at interessere sig for olie og gas. Man havde fundet oliefælder på landet i Europa, helt tilbage i 1859 fandt man et oliefæld i Nordtyskland. Men anderledes sløjt så det teme efterforskning til haus, som man ellers i andre dele af verden var ret langt med. For eksempel i den mexikanske golf, der startede man efterforskningen af olie og gas allerede umibart efter andens krig. Men det var først omkring 1960, at olieindustrien begyndte at interessere sig for olie i Norsøen. Og så ledes bl.a. borgering efter olie i Norsøen foretaget i 1964 på britisk sektor. Denne her borgering var svært tørt. Det vil sige, den fandt ikke værken olie eller gas. Den første borgering, der fandt olie, blev foretaget i 1966 og den var dansk og udført af A.P. Møller-Mersk. Den gik ned i det, vi i dag kender som fæltet krakka. Men fordi at olienand strømmer ret langt som de krakka, så vil det her fældt ikke det første, der kom i produktion i Norsøen. Det var derområde en ekofestfæltet, som vi finder på den norske del af Norsøen, og det kom vi i produktion i 1941, kun to år efter, at det blev optaget. Produktionen af olie fra Norsøen, den toppede i 1956 og udgjør dengang 9 % af verdens olieproduktion. Ser vi på energiforbrudet i Europa, så kan vi se, at for de 27 EU-lande, der dækkes 48 % af energiforbrud af fossile brændstoffer i form af olie, natur og gas og kuld. Og kun 9 % dækkes af hvidevarende energi. Sammenligner vi med Danmark, så selvom vi har en større andel af hvidevarende energi på 19 %, så fordi vi ikke benytter os af en tro om kraft, så skal de resterende 1-40 % af dækkes af fossile brændstoffer. Og det betyder, at vi i Danmark har en, og i Europa har en høj afhængighed af olie og gas og kuld. Går vi ind og ser på det, vi kalder selvforsynningsgræn, som beskriver, i hvor høj grad et land selv kan fremstille den energi, det her brug for, så er Danmarks Samme Norge de eneste to lande i Europa, der er selvforsynende med olie og naturgas. Og det betyder, at Europa som helhed er afhængig af en port af olie og naturgas fra ikke europæiske lande, og det har stort betydning rent energipolitisk. Og derfor, så består Europas energievudfordringer af flere elementer. For det første, så skal vi overgå til hvidevarende energikiller, da vi ikke bliver ved med at være olie og gas i alt evighed. Og der næst, så skal vi nedsætte vores CO2 forbrug, eller vores CO2 udslip, og vi skal få regne mindre. Men samtidig så må vi også erkende og møde det behov, der er for fossile brændstoffer, og vi skal sikre vores forsøgningssikkerhed. Og de her udfordringer, de stiller mange krav til industrien og forskerne om bananet, at finde nye olier og gasforkomster, og om at optimere indvinding for allerede kænte filter, altså ør det, som vi kalder indvindingsgraden. Og indvindingsgraden beskriver, Iver, hvor meget af den olie, der er nede i jorden, som vi rent faktisk kan hente op til overfladen. Den gemstindige indvindingsgrad for de danske oliefelter ligger i dag på omkring 26%. Det vil altså sige, at kun godt en fjerde del af den olie, der er nede i jorden, kan vi rent faktisk producere. Så vi er sige, måske har jeg hørt nogen sige, at norsøerne vil løbt tørre for olie, så er det altså en meget stor overdrivelse. Der er masser af olier dernede, vi kan bare ikke få den hentet op endnu. Men der sker rigtig mange tekniske landvinger indenfor det her med at øge indvindingsgraden de sidste årtier. Den andet er, at man begyndt at kunne bruge høj sentale boringer, som gør, at man har et meget større område, man kan suge olien ind fra. Man arbejder også med at stimulere produktionen med oliekunstigt, for eksempel ved at pumpe vand og gas ned i reservarene, så vi skupper olien frem på produktionsboringen. Når endelig, så arbejder man også meget med at kunstigt opsprække reservaret, som gør, at olien næmmer kan flyde hen til boringen. Et andet krav er, at vi skal sikre en større sygserat i vores efterforskning af olier og gas. Sygseraten kan meget simpelthen beskrives som den anden del af boringer, der rent faktisk finder olier og gas. Fordammelsvedkommer ligger sygseraten på omkring 44 procent, og det er faktisk ret højt over gennemsnittet sammenlignet med andre europæiske lande. Her på Aarhus Universitet arbejder vi meget indenfor området nye reservare, og det fenomen vi kalder sandstinsinstitutioner. Sandstinsinstitutioner er sand, og de kan sammenlignes med vulkaniske institutioner, da Danes normalt vil være op igennem jorden. Sandstinsinstitutioner kan danes, hvis sand kommer til at opføre sig som en væske. Det kan det gøre, hvis der kommer olie og gas ind i sandet, og gør, at sandet kommer under for højt tryk. Når sandet så på den her væskeform, så kan de meget nemt remobiliseres, og under remobiliseringen så vil de skyde sig op i overliggende jordlage. Dervid kan man skabe nye sandstinsrestaurere, som kunne være potentielle oliefælder. Men en anden indinskab er også, at sandstinsinstitutioner kan forbinde før isolerede sandnamer, og det kan også i nogle tilfælde være med til at øge produktionen af olie og gas. Her ser vi en sejtsmiske linje, som er et vertikalt profil af jorden. Det vil altså se, at vi kigger på jorden set ind fra siden, og den her linje viser et stykke af den danske undergrund, hvor vi er nede i en dybde fra en til halvanden kilometer cirka. Og hvad er de her linjer? De representerer en lavgrænse mellem forskellige jordlager. Vi kan se, at heroppe i toppen ligger jordlagerne nogenonde parallelle, og det gør de faktisk også hernede bunden. Men når vi kigger inden den centrale del af billedet her, så kan vi se, at vi har for eksempel en grænse, der kører op og ned den bogter sig, og der er meget topografi på. Vi kan se her skalingen, det er det svare til cirka 100 meter, så det er altså ret højt topografi. Samtidig kan vi også se, at vi har nogle reflektioner, som vi kalder dem, der krydser ind over her, og liksom forstyrer den normale venrætte lavdeling. Og de her reflektioner, det kommer fra salgstidens instruktionerne. Og da de her instruktioner bedandet, så skød sandet altså op, så er nu til sidderne, og samtidig med så lyftede det den overlæggende pakke af jordlag op, så vi fik denne, det her topografi på den her overflade. Og som sagt, så er de her sandstidens instruktioner, de kan godt være ret store strukturer. Dem har de ikke været op til 150 meter høje, og op til flere kilometer i diremeter. Men vi har set tegn på, at de her instruktioner, de er damet i forbindelse med olie- og gasmikrosion. Og det her, af det her studie, det bliver rigtig interessant. Det her kort, det viser det område af Nord Søren som hører til Danmark. Herinde har vi Jylland, og her har vi så den del af Nord Søren, der er dansk, og med forskellige strukturelle elementer. Den røde firkan her, og her er det område, hvor vi har fundet sandstidens instruktionerne i. Alle de danske olie- og gasfælder, de ligger ude i det her område, som vi kalder centralalgraven, og oplangs med den her kanal, som hedder Sige i kanalen. Og den kildebjerge, der har genereret olien og gasen i de her fælder, det er en 145 millioner og gammel jurask- og organisk rige lægersten. Men problemet med det her område, det er, at den kildebjerge ikke eksisterer her. Og derfor så betragtes det her område af mange som er uinteressant, fordi man ikke tror på, at der er damet olie- og gas i det her område, hvilket jo er en forsætning for, at vi kan finde oliefælder derude. Men vores studie af sandstidens instruktionerne indikerer, at der muligvis er blevet dannet olie- og gas i det her område, og derfor kan studie, som det her, man med til at andesbure olieselskaberne, til at lave flere undersøgelser i det her område, og måske på sikt kan det ende op med, at vi finder nye olie- og gasfælder her. En anden helt vigtig ting, når man skal gå ind og øge stykceraten af sine efterforskninger, så er det, at man kender sin kildebjerge åt, at man ved, hvor den er hende, i det besætning, man undersøger, at man ved, hvor mod den er, og hvor meget olie- og gas den har udskilt. Og når man altså karaktiseres kildebjerger herud for borginger, hvor man kan tage prøver op og analysere dem i laboratorier. Den problemet eller ulempe ved borginger er, at de er meget dyre. En enkel borginger kan nemt koste over 100 millioner danske kroner, selvfølgelig afhængig af, hvor dybt den skal være, om den bliver lavet på land eller til haves. Seismiske data, som var den vertikale tversnit af jorden, som vi så et eksempel på lige før, de er noget billigere i indsamling, og så dækker de meget store områder. Og man har her på det seneste fundet ud af, at den seismiske hastighed i kildebjergen, altså den hastighed, hvor medlyden bevæger sig i kildebjergen, den ændres alt efter, hvor mod en kildebjergart er. Og det kan vi se på den her figure, at vi har en umoden kildebjergart her, og en moden kildebjergart her, og så vil hastigheden stige. Og vores mål er, at vi vil udnytte det her, til at se, om vi kan lave en metode, der kun vil hjælpe seismiske data, kan karaktisere kildebjergarten, den udbredelse, den smodenhed, og hvor meget olie og gas, der er genereret fra kildebjergarten. Og hvis det lykkes også at lave sådan en metode, så vil den være meget anvendigt for olieindustrien, specielt i området, hvor det er meget dyr, der bor, og hvor man måske ikke ved så meget i forvejen. Og det kunne for eksempel være området, som er ude for værdskøsten af Grønland. Det sidste, vi skal komme ind på i dag, det er det der spørgsmål med, hvor længe er der egentlig olie og gas til nu. Vi ved altså, at vi på et tidspunkt løber tør for olie og gas, men hvor lang tid er det egentlig at dreje sig om? Og når man skal svare på det spørgsmål, så kan man bl.a. gå ind og se på, hvornår vil produktionen af olietoppe på verdensplan. Og den her figure viser forskellige scenarier for, hvornår man mener, at det vil ske. Og er der afhængig af, hvem man spørger, og hvordan man regner det ud, så er der selvfølgelig forskellige scenarier. Og som I kan se, så graferne har toppunkt forskellige steder, men overordnet set kan vi konkludere, at om 10-25 år så vil produktionen af olietoppe på verdensplan. Og i princippet her efter, så vil det opstå manglet på olie. Man kan også gå ind og sammenligne de opgjørte oliereserver med den aktuelle produktion. Og når man sammenligner de to tal, så vil man få et mål for, hvor mange års uendret produktion er, for eksempel oliet, det er til nu. Og gammel af det, så kan vi se, at for Europa, der drejer det sig om cirka 2-7 års uendret produktion af olie fra nu, mens det på verdensplan er omkring 46 års uendret produktion af olie fra nu. Men så skal man også huske på, at de her tal er altså ikke statiske tal. I tak med, at vi hele tiden gør nye olie- og gasfond, og vi hele tiden bliver bedre til at øge invingelskren, så stiger den samlede mængde af oliereserver, og det vil selvfølgelig også gøre, at de her tal, de vil stige. Men det slutter heller ikke med den konventionelle olie. Når vi for eksempel ser på naturgas, så er der noget længere tidshorisont, der siger omkring 150 års uendret produktion af gas fra nu. Og der er stadigvæk rigtig meget kuld at indvinde os. Om man er også bænget god til, eller man arbejder meget med at udnytte ukonventionelle kilder, det kan for eksempel være det, vi kalder skiffergas og tjæersand. Om man bliver bedre og bedre til at producere fra reservoirer, der ligger dyber og dyber ned i undergrunden. Og altså de reservoirer, som er udsat for ekstremt højt tryg og ekstremt højt temperaturer. Så i dag, der står vi altså over for en omlægning af vores energisystem, til vedvarende energikilder. Samtidig med, at efterspørgelsen til fossile brændstoffer er større end nogen sine før. Og derfor er det vigtigt, at vi stadigvæk arbejder med fossile brændstoffer på universiteterne, og lede lede så olieindustrien i dag i en rivende udvikling, for at opfylde de behov, som verden i dag stiller til energi og specielt til fossile brændstoffer.