 Dagens EU har sine røttor helt tilbake til kul- og stålfelleskapet, som ble dannet på begynnelsen av 1950-tallet av de seks landene Frankrike, Tyskland, Italien, Nedeland, Belgien og Luxembourg. Ideen om opprettelsen av et kul- og stålfelleskap oppstår i årene etter andre verdenskrig, da de europeiske lederene funderte på bordene en kunne unngåkrig i framtiden. Stål og kul var viktige råstoffer om at det dermed blir kontrollert slik at det ikke var en del av landenes våpenkapl opp. Kul- og stålfelleskapet representerer altså starten for det vi kjenner som dagens EU. De seks landene bestemte at spørsmål som omhandler stål og kul skulle være underlagt overnasjonal kontroll. Kul- og stålfelleskapet kan dermed defineres som en overnasjonal organisasjon. Tankigangen om å avgiv nasjonal kontroll til overnasjonalt nivå er sprett til andre saksområdder i Europa. I 1957 skapte de samme seks landene ytter de to organisasjoner som gjorde at de fikk totalt tre overnasjonale organisasjoner. De tre organisasjonene er det europeiske atomenergi-felleskap, det er europeiske økonomiske felleskap og den siste er altså kul- og stålfelleskap. I 1967 begynte tre organisasjonene knyttet tettere sammen til det som da ble kaldt EF, de europeiske felleskap. Etter hvert som tiden gikk begynte flere og flere lande å samarbeide på tvers. Da tidens EF utviddes samarbeidelssitt enda mer da det i 1986 vedtog enhet sakten som hadde som mål å danne et fellesindre marked inn utgangen av 1992. I 1993 trodde Maastricht traktaten i kraft og EF ble en del av EU samtidig ble samarbeidet ut via. På begynnelsen av 2000-tallet startet EU-arbeidet med å reformere låverkesitt. Utvidelsen mot Øst gjorde at det var behov for å forenkle og effektivesere samarbeidet. Samtidig var det viktig for organisasjonen EU at samarbeidet ble lettere å forstå for innbyggrene. Arbeidet førte til Lisbo-traktaten som trodde kraft i 2009. I dag har EU 27 medlemsland og nesten en halv miljard mennesker enn nå borgeret i EU. Som i alt samarbeid må det forhandlinga til og det har ikke alltid vært like lett. På midten av 1960-tallet fikk vi for eksempel det som i etter tiden har blitt kaldt for the empty chair crisis. De daværende medlemslandene ønsker å utvikle en felles jordbrukspolitik. Det var tidligere bestemt å øke makten til EUs institusjoner ved å gå over til flertals avgjølser i ministerrådet. Frankrikesleder på den tiden, Charles de Gaulle, hadde store problemer med å godta flertals avgjølser og ville ikke være med på kompromiser. Det førte til at Frankrike nekta og deltag ministerrådet i hele seks måneder frem til Luxumburg kompromisse ble vedtatt. Dette er et kompromiss som sier der det er sterke nasjonale interesser på spill. Må alle land forhandle helt til de kommer fram til en akseptabel løsning for samtlig medlemsland. Hva var de opprindelige grunn tankene bak dagens EU? Med utgangspunkt i historien til EU. Hvor tror du EU er om 15 år? Det er ljerne klassen i flere grupper som får ansvar for hvert sitt scenario.