 Moje me je Svi Borjančić, zastupnik svom skupštvenih grada Zagreba. Precidnik sam vjeća gradka četvrti maksimer ispred stranke Zagreba je naš i od jednog do drugog mjesta krećem se isključivog bicikla. Jedan od najvećih problema s kojima se slučavaju bicikli, biciklistije ne dostatak te bicikličke infrastrukture. Međutno čak nije ni to toliki problem, jer ta infrastruktura će se sagraditi kada bi postojalat kultura prometna kao takvo. To je nešto je trenutna najveća borba svakog ko vozi bicikl. Kuda se kretati, dali se voziti kolnikom, dali se voziti pločnikom. S obzorom da sama biciklička infrastruktura nije u dovoljne mieri izgrađena, da bi se ona kao takva sama koristra. U Zagrebu smo mite u nekom začecima. Jako se u priješnjih gradske vlasti su često voljale se hvaliti kako crtaju te bicikličke staze, mi znamo da to nije rješenje, da rješenje mora biti sustavno i dugoročno i korat ćemo u tom smeru da to je sprajemno. Osim što se treba prepoznati, ta promjenav, prometne kulture gdje se oni koji voze auto, auto, mobile prepoznaju vozači bicikli, vozačice, bicikla kao ravnopravni sudionika u prometu, dvije su ključne stvari, da se izgrade određene magistralne poveznice koje će biti sigurne za vožnje bicikla, da se počne primjenivati postojeći izglasani zakon, odnosno, pravilni, koji daje određene prednosti kod izgradnje biciklističkih staza i biciklističkih traka i naravno imamo bez obzira na to, da li ljudi bili biciklisti ili vozači automobila ili pješaciji kao priječenji gradski čedru dobijemo jako puno zahtiva za usparavanje prometa. Sami ti zahtebi otvaraju mogućnost da se uvode tako zvanih šerovsi koji stvaraju zone 30 i onda imamo mogućnost da osiguramo da kroz automobili voze sporije da se onda i ljudi koji bi vozili biciklo svijet će u sigurni da se voze uz desni rub kolnika u tim ulicama koje su označene kao zone 30. To su neki prvi najednostavni koreci kojima se može povećati broj ljudi na biciklima u Vradi Zageliju. Dakle, ja sam Eugen i Zelene Akcije, tu uz ostale stvari koordeniram projekt Bicyklopopravljone. To je jedna bestotna volunterska radionica gdje volonteri građanima pomažu da sam im poprave svoj biciklo. Bicyklopopravljone je pokrenuta 2009. godine i ona je na neki način nastavak aktivnosti Zelene Akcije koje su usmjerjene na promocji održivu prometa. Uglavnom mislim da smo doprinjali to je nekoj biciklistiškoj kulturi u Zagrebu koje ono mnog je ljude potaknula da možda razmislje o tome da počinu koristiti biciklu ne samo za zabavu, nego dojista i kao prevozno sreste. I rekao bi da su mi naručito važni za one korisnike koji imaju stare bicikle, dakle, koji u osnovi teže popravljate nego nove bicikle. Dakle, ljudi koji se nemogu prijušiti jako dobar biciklu, dakle, koji se nemogu prijušiti da ga stalno, da ga redovito nosi na pravi servis. Dakle, vrlo često su usmjereni na nas. Zagreb ima naravno dugo, dakle, mnogog godina ima problem sa održivojšću promenta. Dakle, kao i mnogim drugim Evrovskim gradovima, a tu je to naručito izraženo, promence planiralo tako da je usmjereni prevenstveno na motorna vozila, dakle, prevenstveno na automobile. Predlagali smo rješenja, dakle, koje bi trebalo učiniti, dakle, način je planiranja promjeter koji bi trebalo i promjeter učiniti u gradovodrživima, a ovo tu je jedna, ajmo, reć, malo opuštenija, vesela aktivnost, kojenostno trebalo ovako ljude, kroz druženje, kroz učenje potaknuti da se sami jednostavno prijme bicikla kao nejakog prijevodnog sredstva. Ima nešto, onak, ljepo i zabavno u biciklima, i svima je zapravo, malo je više svakomi ljepo osjesna bicikl i vozice i sve to na neki način posjeće na djetinstvo i na igru i to je nekako neko sredstvo koje uvijek potiče ljude da se na neki način igraju. I mislim, i mi se zapravo tu na neki način igramo i družimo i to je zapravo ono što, što volontere u najvećoj mieri motivira dakle da tu dolaze i da bezplatno popravljaju tuđe bicikle. To je prilika za druženje, prilika za igru, prilika za upoznavanje. 2015. godine kada je krenalo Balkanska Ruta, dakle kada je krenalo ona izbiljičkival nas su zapravo pitali iz udruge Arius Sirius da li bi zapravo htjeli popraviti nejakaj bicikle koje su njima donirali građeni, a koje su tada trebali izbiljicama koji su bili u hotelu Porim a o to vrijeme nije postojala dakle ljudi tamo, nisu imali pravo na bezplatnjavni prejavljus i mi smo tada rekli, ok, radićemo to, ali bi zapravo voljeli da to rade oni s nama zato što mi smo se na neki način i bojali da bi sad mogli biti poplavljeni jer su tada građeni zaistih tijeli pomagat i bojali smo se da bi bili preplavljeni biciklima koje možda nećemo moć rješit i nekako je zapravo za volontere, nekako je frustrirajuće dakle raditi na biciku kada ti ne vidiš čovjeka koji će to dobiti tako dalje ili smo bar tada misli da bi to moglo biti za volontere frustrirajuće ali međutim to je zapravo bilo jako dobro jer su onda dakle te 2015-2016 godine ljudi koji su izbjegili i sirije, drugi zemalja tu zaista dolazili, imali se prilike družiti sa lokalnim volonterima, sa lokalnim korisnicima imali se prilike upoznotiti sa lokalnim stanu ništom i lokalnom stanu ništom imano prilike upoznotiti njih i onda se ta priča zako trljela ono se dakle i to doniranje krenoli dalje ljudi su nas prepoznali dakle kao nekom mjesto gdje oni mogu ostaviti stari bicikl i vjerujem da će to zavrešiti dobro u rukama tako da je ovo, to je nešto traje do danas i u zadnje 3 godine mi u glavnom doniramo preko mjegu 150-200 bicikla godišnje tako da je ovo