 Ті похорони постійні, постійно на цьому майдані Труна. Хочемо принести туди війну, тому що це погано, що війна зараз відбувається тільки на нашій території. Вона має відбуватись і на території ворога так само. Содночасної і біль, і гордість, тому що вони були одні з наймужніших. Загінули в бою, це дуже природня для воїна загінити в бою. Їм вони зайшли глибоко на територію Прошіцької федерації. Їм запропонували здатися, вони відмовилися бовлі, щоб вони західнули в цьому бою. Не просто тут стати, оборонятися, але і бити ворога на їхній землі. Вони показали приклад для всіх інших, щоб вони не побиявалися притунти кордон і піти у серце ворога, бити, вбувати їх там. В 2014 році ми були разом в підрозділі батальонсовта Марія, батальона Шахтарськ в боях Віллова Пиловаську. Зокрема, і Максим не пипив, і Терас бримали участь в цих боях. Все то, що бримав участь, і вийшли всі цілі Терас, тримав поранення, і для цього продовжував воювати. Це, на саді, героїщі хлопці, які в патріотичному Росії в революції гідності привелують. Тож дуже багато років. Щоб господь Бог, класили в душі їх. За Україну, Тераса, і за відпущення йомусяку, і про виневільно, і невільно. Що хто не їде на Майданних залежності, підходьте, будь ласка, проїжджайте. Вели великий прохання на честь наших героїв, за хістників нашої гідної лентки України. Будь ласка.