 ספר חמישי, פרק חמישי This labor box recording is in the public domain Read by Omri Lerner, Jerusalem ספר חמישי, פרק חמישי בספר אמק הבחר, מעט מנדלים אחר ספרים התוגרית הזו, בתחילת כלכלתה הייתה מרגשת כבנות ומללות הרבה שכמותה שהיא יורדת מטמטה בעמקי הזו המא אבל החת, זה הנחש בועה הגדול כקורת בית הבד והחותה, זה תרפוק המצבלבל מריאת אינב ותחת הבריחה, מפני המשחית הזה הוא הולך ומתקרב, עובה ומוסר עצמו לתוך פיב דומה שקסם הוא בעיני הסתם נחש נורא זה כיוון שאדם תואל מדרך ישרה עובה לתוך רשתו מיד תתבלדתו והוא מודח מדכי על דכי כקוץ מונד בתוך זרם מים קבירים נשחף ונשחף ומעמיק ונשקע עד שעול תחתיה זה הנכשל בעבונו צריך לעומת סלב מצד עצמו לסיוע גדול, גם מצד אחרים כדי להחלץ משטף המים הזהידונים, ולעמוד שוב על מעמדו, כבר ראשונה ואילו בני אדם, שלבי עולם שלא נתנסו ממאם ולא נפלו בידי הסתם שדרכם צלחה וים החיים אינו הולך וסואר עליהם הם אינם רשעים להתגדל בצד קטם על אלה העלובים שמזלם הרע גרפם והתילם לתוך תהון רבה הסוענה בראש אינם רשעים, אם אך נבונים הם, ויראת אלוהים בליבם להראות בעץ בעל אחיהם ואחיותיהם הנטעים והנדחים, להלאיב בהם ולהוכיח עליהם חרפתם בלאג השעננים ובוז הגיאונים אל תקללו שוגים ואל תדחו את הנכשלים מבניכם אלא השתדלו ובקשו תחבולות וותנו יד לפושעים להשיוום מאבונם ואם אין בחמקוח להציל והנכשל שעובד הוא ושוב אין לו תקנה על כל פנים שמחו ידיכם על הקורבן הזה והתבדו עליו את פישייכם ואת אבנות בני ישראל אמת, מרגשת הייתה מתחילה התוגרית שנלקדה במכמורת וידע כי בנפשהי אבל היא נסתבחה בכל כך עד שהיה קשה לה לזוז משם בורסי המכמורת התחכמו לבית תחבולותיהם והייעבטו השאלות תנצל מדהם אמת, היא הייתה רוצה להימלת על נפשה אבל להוציא מחשבתה מן הרצון ועשה צער כוכה כאילו נפסק במוחה חוט טלגרפי זה שעל ידו, הרצון שולח את גזר אותיו לכל אחד ואחד מעברי הגוף שיעשו את תפקידה לחדכילה בשעת כלכלתה לא עבד סברה לעשות מה להצלטה והייתה דוחה הדבר עד את קץ ימים ונוקשה ונתלקדה יום ליום יותר הרצון מתחיל מתרופף מוחה משועמם ועוד מעט ונתריפה דעתה לגמרי ואחריתה עדי עובד ילמלא, עמד לפתאום רווח והצלה ממקום אחר מיתה משונה זו של אותה הדוקסית הייתה מעוררת מהמתעלפת קולד מי עידל היו צועקים למין האדמה אי שמיים למה צראו נכינה וקיצרו ימי אלומי אוי, לידי מה הביעוני בני אדם ברוע מעלה להם אורי אורי אחותי התאוררי והן נצלים יד רשעים האמונה בגלגול נפשות שנשמתו של אדם מתגלגלת לאחר מותו באחד ממני הבריות וקובעת שם דירתה לכאורה אהב אלי ואין הדעת סובלת אבל כשנבחן אותה יפה יפה נראה שאינם מוטעת כל כך והרבה מהאמת יש בה וכי במאית פרש לנו כל זה למשל, כל עידל המצלסל תמיד באוזנייה דוגרית מעורר ומעודד אותה ואיןו פוסק האמונת עידל העומדת בתוך התוגרית ולנגדת תמיד בשוכבה ובקומה ובמאית פרש לנו גם רוח זה המפעם אותה משחרה, מוסר מלמדה להסכיל להיטיב ומאצבע למלט נפשה וללכת בדרך ישרה עידל הלוהי בתוך לבע בראשה חולק רווה הרוח עידל רוח הפה ונשמתה תשובות, לא לדוגמאה ואור לינת טבעותיה אך בעידל יימץ לי בה הוא רצונה שהייתש הולך ומתגבר כל עידל בחוח הוא ריח אותי והיא נצלים ידרי שעים והתוגרית מקבלת עליה לעשות כל מה שבידה ובחוכה כדי לצאת מהמצודה הרעה ועד שהיא מהרערת ביתשובה הוא מבקש את מפלט לנפשה והנה עוד נפש אדם שנאכזת במצודה זו מתלבטת ומתחבטת שם אצלה היא בילה העניה וההרקה בשנים היא ביטלה ונחמרו רחמיה על עלובת נפש זו הוא מאות השעה הייתה אוהבת את בילה העבר הבא מטפלת בה כבד גדולה יתומה ואחותה הקטנה יתומה עזובה ועומללה כמותה הוא מבקש את הצלה גם לה וזה היי אפשר אלא אם כן כשתהה בילה שרויה אימה כאן בבית לוי אבל מה תעשה לאחותה זו כשתהה מכורה ועוברת לסוחר בנפש אדם בכרחי הים ולא תוסיף לירות העד עולם דבר זה הציבה מאוד והתחילה מעיינת ללבי להנהגתו ומאסב עם בילה ההובת נפשה סוף פרק חמישי בספר החמישי בספר עמק הבחה מעט מנטלים אוכר ספרים ספר חמישי פרק שישי This LibriVox recording is in the public domain We learn how Jerusalem ספר חמישי פרק שישי בספר עמק הבחה מעט מנטלים אוכר ספרים למה הוא הנהר הזה רודף אחריהם אחרי המכותנים שם ודאי לא בחינם הוא דברים בגו אמר רפאל בליבוק שראה בעד החלון את הר שלי מהרים פעמי רגלה ורץ בחוץ הוא מייד לבשת בגדה וחפז ויצא מביתו לדעת מה זה ועל מה זה שבועה היא מלפני המקום ברוכו לכיסלון כשיהיה אחד מיהודיה מזיז עצמו ממקומו מייד היו מזיזים עםו חבריו המונים המונים בזה אחר זה יהודי כיסלון עוברים בשוק, בשח ובמניין עשרה יהודים יחדיו לא בשביל שהם סחורה פחותה כקישועים מושער מן ירקות העולים עשרה בפחותה אלא בשביל שנפשות היהודים דויקות ומדובקות זו בזו יפה יפה כדגים מלוכים כבושים ומונחים בחווית בדוח הגדול ואינם יצפרדים אלא בקושי התחיל יהודי אחד עוסק בדבר מה מייד חברו מתרגש בידו פתח אחד את פיבי התחיל מדבר חברו נכנס לתוך דבריו עמד ראובן והרים פעמיו ופוסע בשם עון הוא מתלבט לו בהם רגליו ואם יסתר פלוני במסתרים כמו מאפר יצמח שם פלמוני אוכשי שקים אלפייל ויצא לשוק כבר כדמו הוא שם אחרים רצים עצים בגיין קראוי זה נעליו לבד ברגליו בלא פוז מקאות ותרות בדרך הילוכו בהכנסת זרועו לתוך בית יד של קפות התור וזה מטפל אגב אורחה בחפטורי המכנסיים רוחס אותם ורוחז והם אינם מתרחסים עליו פה ועל חמתו זה שזריזו ביותר וקשלו לעמוד תחתיו לצורך עצמו רגע אחד חותמו נתון לו בין עץ באותיו מוכן ומזומן לינקיות תכף בשעת הקושר וזה נתקל מתוך בהילות ביהודי בהולכם אותו ושניהם נכשלים ונופלים כי סלון זזה יהודי רב יהודי לאן אתה רץ ריצת רגליים זו מה היא? שואג מרחוק יהודי אחד הבא מן הצעד ואף הוא עוזר חלצב ורץ יהודי רב יהודי מה כל החרדה הזאת ולמה אתה רץ שואל רפעל את האחד גם את השני גם את כל היהודים הפזיזים ואין מהם עונה אלא הכל רומזים ומורים לו בעצבעותיהם לאותו הרחוב שם שם רק אחד מהחרדים האלה נתן דעתו עליו הוא רע זו יהודים רצים ורץ גם אני כיוון שדרך הכפר לא של רפעל באותו רחוב נתקל שם באישה זקנה אחת והיא מרת נפש עצובה ומבולבלה סופק את קפיה ומדברת לעצמה בכל בוחים כמתאבלת על מת הוי לי והבוי לי צערה גדולה באתנו אוי יאלי שואל לרפעל נבאה לו משתומם מה הצערה בא ולמי בא כלום אני יודעת מה יהודים בהולים אני רואה בהולים ורצים השיבה הזקנה מעמדת עינייה על רפעל מנענת בכתיבה והולכת לה לדרגה הרחוב הומה יהודים בלא פגדים אליונים אלא בתחתונים ווייר מול קאות מזוחמות ותנומה עוד על אף הפיהם עומדים בפתחי בתיהם נתויי ראש וזקן מעהילים בכף ידם על גבות עינייהם וצופים ומביטים בהד החלונות לשני צידי הרחוב קוד גודי נשים נשקפים פניהן חמים ומעדימים בזו השעה עלו מבין הקרים והקסטות ואישה אל חברתה קורת מרחוק בכל מפוצץ יוצא מגרון יבש שלא שותף במים ועוד חלעת טובו יהודים הולכים ומתרבים קיטות קיטות, הללו והללו חוזרים והנה פתפותי דברים ונדנות ידיים ראש והמולה עד לשמיים זה אומר כך וזה אומר כך שיקורים מתגוששו שם ווואו בריב זה עם זה והתגרה הקדת והוא מקטלכי ביד חזקה שתיים וויזרו הנתויה שלוש גנב נתן אינו מקיס וקנה אותו במשיכה והוא לקה מקה רבה כפליים בכל חתתו סריפה הייתה שם בבית מרדכי הקטן ניצאת הפיר והרובת ההשן המנצחים על כלי זמר עמדו ותבו שכרה מאיתם חותנים יעקרו אילו השמועות המעורבבות האלה יבהילו את רפאל היה מרגיש בליבו שהר שלי בצרה גדולה הוא ונזתרז והלך למקום המעומה הגדולה וכשנדחק בין ההמון הרב עובה והנה מרעה משונה לנגד אינב הר שלי עומד מוקה ופצוע מחזיק בכנף אישה יהודיה בשתי הדר ואחד השוטרים תופסו בביגדו ממול אורפו מושחו ומקה הוא בהגרופו הר שלי בוחה ומתחנן לו ונשבא שבועי שבועות לפני כל הידע האישה הזו אותה המכותנת שהייתה מחרקרת ורוקדת קודם לכם ברחובה של עיר מקללתו כללן עם רצה ומנענת ידיה לכל רוחותיה מה המעשה הזה אמר רפעל משתעלו להר שלי ומאמיד עליו אינב אוי רבי רפעל צעק הר שלי ונחל חדש של דמעות נשתפך מהאינב תפתח זו את פייה ותגיד ותגיד לא טוב אלו ולא תשמע אליו ולגנב הזה הרי מה אישה כל שריקה דקה הופכת פנה הפעם לרפעל ופעם לכל העידה מלהגת ומפתפת בלשון מעורבבת חצי יהודית וחצי לאהזית ודברי המסוח שכים ומבולבלים רבי מחובים לא ריבונו שלולם לחיסי הרי זה שלח יד הלוואי שתהה מקטו, מקה גדולה כגודל כיסי אי ואבוי אישה ניהני אוי ילי למה אתה שותק בהמה גוערתי בן זיפה ועלה העומד אצלה ודוחפתו במרפקה שמן אדוני השוטר ידבר לבין אדם זה דבר בהם על למה אתה שותק טיפח הוא חכה גולם דבר לו להיערל אי חבחור הזה ובבקשה מכם מה אתם אומרים עליו נשמע כל רי זה מדברת על פי דרכה נדחקת בין העידה ובידה סל מיכיל מיני מאחל אכן בחורנה הייתה מה העובדה הזאת לך לא כנו המעשה לא חך רי זה ניהו אומר הר שלי בבחי לרי זה ומראה לבצע בעול האישה הזו בעלילה היא בעליי דברים שיוא מראה דברי שקר ומרמהם הלא תגיד מלך לאכן הוליך אותה את פלונית זו שידעת הנה יודע מה עושך תוהר אפעל ומנהניה בכתפיו פלונית רי זה ניהו זו שעלך וייניך להצלח את כליה זו חר את הארט אוי זלפה חזתני אמרה רי זה בנוד ראש וספקה כפיה אתה ידעתי, ידעתי הכל מתיישב לי הפעם הלוזות הדיל הדיל זו המפורסמת המתין לי מעט רבי רפעל ועודי אחר הכל השתדל נבי מהרו להביעה את הארורה הזו לבית הפקודות לבית הפקודות ישמיעו רבי מתוך הידע את כולם יולכו נזו לבית הפקודות ראון למידת היושר של יהודים לא מידת ישראלי, אלא מידת סזדום מתרעמת הדיל ומתפתפת בן שימה אחת בכל כלי הדיבור עם שקר הדבר יסחר פי בו נושל עולם יסחר פי ולשוני טימה כמדבר שקר וכי לא אסחוקו אני באת ישראל פתאום מפתח פי ודבר שקר הלא יבוא זה אדם זה ויעיד הוא עליי מנדיק יבוא רכב בעצמך למט השותק פתח פי חבמה שמנה אדוני השוטר חנון ורחום לך אגיד את כל לבי אני את ציפה ביטי הרי הכנסתי לחופה למזל טוב הלך הדוב שני הולכת לי אני ורוקדת כדרך היהודים מחרקרת לי מפזזת לי גם זה מנדיבה לי הולך אףחו כמחותן הכינור והטוף והחליל לפניינו ואנוס מכין הופי תום בה פגרה הבחור הגנב כלומר איתם מעולם פי פתפתניק הזה נכנס הרי זה לתוך דברי הדיל ובבקשה מכם מה אתם אומרים עליה על הדבברנית הזו כלום אינם יודעים מה מה מה עשה ראה השוטר שיש לו כאן עסק עם שני צדדים והמד מחריש לא תשעינר ממתינו מצפה מתן בסטר לא נשמע בתקול יוצאת מתוך העדה רפאל השגיעה בבתקול ומייד הולכו את המחותנים המחובדים עם הרשלי ביחד לבית הבקודות שתי פעמים נתערסת ציפה ביטה הגדולה של הדיל ושני חתנים סילקו ידיהם ממנה בזה אחר זה בשביל שלא יכלל לתת לביטה מה שפסקה לה כפי התנאים שביניהם כמה חתנה שלישי אמד על דעתו ואמר לי פתר מהעושתו זו אם לא יסלקו לו כל הנדוניה במזומנים עד פרוטה אחרונה כל תחבולותיה של הדיל כמגד החתן הזה לא הועילו כלום ולא שטרחו ולא שטרחצי זכר וחיוצה בשטרות אלה והבתחות טובות להתת לבוא הייתה הייתה הצדקת מצטערת מאוד ודואגת ללביטה שמע תצא גם מזה ותשב עד שיה לבין ראשה ומרוב צער ואוגמת נפש בא ביטרונייה עם מנדיבעלה והיא ניחה בו חמתה הייתה מנבלתו ועולבתו בדברי חירוף וגידוף, שבהמה הוא שוטה הוא מנובל ופעמים הייתה גם שוטרתו כילחר יד והלוב זה היה שומע אחר פתו ואינום אישיב מרקין ראשו הוא מקבל באהבה גם את איחה דברים כלפי מלא שאין הקרדוש ברוך הוא כמו ביושר נותן לכם לסבאים וחסף וזהב להשירים והעניים רעבים וחלים ועובדים באיפה סתקווה ובאותה שעה הייתה הדיל נעשה תחזרית כחייר רעה זו שבנה הרעבים ויצאה לשחר טרף בכל תחבולות מרמה והמזל שיחקלה ומצאה את צעידה פתולות תמימות ונעות חדשות מקרוב באו הסיע בשקר תרמיתה וחודש אחד לאנשים סוחרים בנפש אדם מהכנופייה הקדושה שלקחו את זכורתם זו והלכו למדינת הים והיא קיבלה עליהן שחר הרבה ועוד יש אחד מכירה מימים ראשונים נזדמה לפניה ושדחה לו את בילה וייקנה אותה מידי לבי הדבר היה תלוי ועומד עדיין אבל היא לא נתהע שם ממנו והייתה מצפה שסוף סוף יגמר בכי טוב הוא תקבל שחרה אדילה הייתה מקלסת ומשבחת למי שעשה ניסים לה ולביטה וסילקה את הנדונייה כמדובר והסתה בגדים נעים להקלה ולה וגם קפות החדשה למנדי פה, בטופים ומכולות לוי בחור ושינצה הדודה היו שושבינין והיו מרקדים לפניה כל אותו הלילה בשמחה גדולה וחאלות השחר הייתה הדיל הסרסורית הזו הולכת לקוממיות עם בעלה מרקדת לכל אוגה וכינור בירחובות העיר וילמלא הר שלי שהכירה והחזיק בכנף בגדה הייתה קיסלון ישינה ולא חרידה לחלוק קבוד למכותן את זו אחת מבריותי ההנעות סוף פרק שישי בספר החמישי בספר עמק הבכה מעט מנדלי מוכר ספרים ספר חמישי פרק זין This LibriVox Recording is in the public domain Read by Omri Lerner Jerusalem ספר חמישי פרק זין בספר עמק הבכה מעט מנדלי מוכר ספרים שוכה עמוקה היא אותו המרתף בבית לווי לכל הסרבניות הללו שיש בהן מעין המידות המגונות של בנות העיירות הקטנות בושה וצניעות וקשיות עורף כיוון שירדות לבאר שחת זו הן חוזרות בתשובה ונחות רקות ונוחות לבריות זה שר של גהינום מלאך בלם אלי עיניים זה שר של גהינום מלאך אכבלם מלא עיניים אין אמתו גדולה כאמת לביב אחור בעל עין סמויה בתוכו חורחים כמה וחמה שידים ביחד וזו אינו השמויה שמרתת ומשותת בערובתה דמיונה כמת שאין לו מנוחה ועולך ותועה בעולם הרבה מיני נפשות יש בעולמו של הקדוש ברוכו שדמות פניהם, פני אדם אוכלים ושותיים ופרים ורבים כבני אדם ומזיקים ורוחות ראות הם עליהם אלו הם הפוחזים והריקים שבמזיקים שמתגנבים לברוח ובעים להדיח את הבריות בילהתיהם ולמלות את הארץ חמאס ואין להיפתר מהם לא בלחש ולא בקטורת שמים ולבונה ולא בדיוק שהסתן וחד שלו מתיירים מפניהם שוטריו של גיהינום ומשרתיהם אינם רודפים אחרי הפליטים האלו הנבזים והשפלים לטופסם ולשיוום למלך בלהות בתחתיות ארץ עד רבה הם שמחים ואומרים בערוך שפתרנו מירוחות סרוחות ומזוהמות אלה ולפיכר כשהיה מעשה בבילה שנתחייבה עליו מקט מרדות במרתף נזדעזעו כל לבריה והיא השווה בחדרה שוממה ובהולה ומורידה לארץ ראשה לדומה באותה שעה למת ביום קבורתו שהוא צפוי בכל רגע למלך דומה שיבו ויחבות אותו כמו שכתוב בפול סינדנורה אבל משל זה לא נאמר אלא לסבר את האוזן ובאמת היה צערה של בילה גדול יותר המת הרי הוא מחויב לסבול יסורים כילך הוא מת להענש בדין ואחל לתוליים ואותו המלך המשחית לכך הוא עשוי שיהיה חובטו בשבת עברתו ושולט בו אחר צונו אבל בילה זו נפש חיה אינה מחויבת להתענות תחת יד אחזרי בחייה והחזרי זה הרי לא מלך ולא שרפו אלא ילודישה ומי שם אותו לסר ושופט עליה יש להם לאותם מיני השקצים לאכולת בשרה לאותם השקצים שלא חלו עליה ולא הרגישו עד עכשיו במציאותה שלא חש הוא צער הריונה של אימה ויצבונה בחבלי לידה שלא נשתתפו בתור החיים וברוב צערה שהיה לה בגידולה של ביטה עד שיצא בשלום מכל תחלועי ילדים מאזכרה ומנגעים ופגעים רעים והם הלא ראו הבפעם הראשונה גדולה ומתוקנה בעה ונאימה כאילו נבראה פתאום לפניהם בקומטה וצוויונה אילן נתה אדם בגנור ותרח והמלבו ברוב ימיו עד שגדל והצליח ואסה פרי תעבל העיניים והנה יד איש זר שלוחה אליו וכותפתו איך יזידון לגזול בטנם מסוס לבם הנקנה בדי עמל ויגיעה במיעוט דמם וחוכות גופם למערי רגשי לב נאימים לחבות מעורי התקווה לבלי החיי אדם ולהבד נפש זקע ותמימה ומהם יהודים בני עמקדושים בלי השווא שוממה ונדמה או אחזרי זה ויורידה לבער שחת הנה קול צעדים הדלת נפתחת ויד נוגעת אל בילה ואוחזתה בכתיפה זרם של קור שותף ועובר בכל בדי אורה והיא כופצת ועומדת ממקומה נבהלת ומבולבלה למה נדבהלת כך יפתי נשמע קול מדבר אליה לא היא קרטיני בילה מעמדת הנה ורואה והנה החתן עומד לנגדה זה האיש שהעמידו אותו לפניה הזה פעמיים בתור חתן היה מין בריאה משונה הקראת פניו לחייו המאדימות ספתיו העבות וחותמו גדל הבסר ורחב הנכיריים ענו בו מין המפונקים מאותם מיני הבריאות שדבר אני צריך לגופם דוחה אצלמת כל הלבין בנימושי דרך ארץ נוח להם שיחרב העולם כולו ועל יפחות כקוצו של יוד מתאוות נפשם אין מקרבים לו לאדם אלא להנעתם ולא יכפת להם עם אותה הנעה שמקבלים מפלוני עולים לו קצורים במשירת נפש וחילול כבודו וכיוון שזה נתן להם כל חפצם, שוב אינם נותנים דעתם עליו, ומניחים אותו ככלי חרס הנשבר צערו של אדם בשעה שהוא משמש להם להנעתם אינו מעורר בליבם רחמים כצער דגים חיים המפרפרים תחת הסכים חד רבה, יפרפרו והתחבטו להם בשעה של הנעתם הלא בזה שהם מפרפרים שהם טוב חוכמה וסיבה אינם עומדים לו לאדם בפניהם גם באיש זקן וחכם ונסו פנים, הם מזלזלים לאפס נחשבו להם אין קודש ואין תום ואין חסד ואין רחמים בליבם בצערותיו של אדם ובעוניו ולחצו אינם רואים אלא ההצד המשונה שבהם שמביאם לידי גחור כשפלוני נופל ושובר זרוע אף קודקוד, הם מליגים לו נהנים ואומרים כמה משונה זה שנשתתך מלא כומתו ארצה בפישות ידיים ורגליים כשפלוני תעלובה בוכה אינם נזונת מזיבניה המאדימין ואומרים כמה נהי שזו הדמאות מוסיפים לכן וטובת מראים מאוד הם סוחקים ונהנים הנעה מרובה בשעה שאחד האומללים מתפס על הקטלים ומרקד על החבלים בשביל פתליכם בשעה שאני רץ ומקפץ אירום ויחף על פני הקרח בחורף ביום קרה בשעה שעשרה אביונים ניצים ומתקוטטים ככלבים על עצם אחת שהשליחו לפניהם אילו הם מני הבריות וכם לשעה מידור עד שלא הספיק כביכול לגמור יצירתם בקפה צובע הסתן וחתפם ונתן בהם אבן תחת לב בשר ורוח של כלב תחת נשמת אדם והוציאם כמו שהם להביאו העולם להשכיתו ביתו אהבותיהם יפתי אמר בן אדם זה לבי לב בכל משונה מתרפס ונכפף כחתול כשפנה איך כהוסות היא נחיפה ונעמת לי מאוד אצלנו דיבור זה הוא מדברים שבלב אמרת בילה ונירתה לאחוריה גם אצלנו הלא חכו אמר לה איש לבילה ופשט ידו לחבקה אצלנו אינו תנברשות לידיים אמרה בילה נירתת לאחוריה עוד כמה פסיעות אצלכם אמרת איכנו שם בקבציאל הלו עכשיו נכות בקבציאל אלא חן במקום זה שומעת עד למה אתם קמים אליי על נערה עניה ונוכריה אי שמעים איכן אני בעיר או בעיר בתוך חיות רעות או בתוך יהודים צועקת בילה מנהמת ליבה ובוכיה כשהעד בוכה הוא מקמץ יפי יפית עוד יותר ליבב תיני אף עתי ליבב תיני בעיכול טיפה מדימותייך חוסנה והניח לי חוס ורחם עליי ועל ימי עלומי מה יפו אין איך מה טוב הוא לחייך אתה ראויית לקבל מתנה טובה אמר איש בפנים סוחקות נותן ידו לתוך חיסו חוסנה ויימי סכנים הם ומללים הם עוד שושי חרוח אי ילמלי הדת הקמה הם מחבבים אותי וחמה קשה היית עליהם פרידתנו הלך יפתי אמר איש ברוח שוקתה או גב על בילה מוציא צמית זכב מקיסור ומנענעו לנגד הנהה גש, הלך זרי גרה בילה באותו איש עוד דחפתו בכל מעמצי חרוח מיד שנדחף אל הדלת והצמיד נפל מידו ומיד כשיצא זה נכנס לוי אינו הפקוחה מביתת בזם והסמויה מרפרפת והיא איומה מאוד בילה עומדת ברטת וזיה ופנה המלבינים קסיד לנהוג שררה בביתיה תומרת להלבין פני הבריות וחסות הכל כרצונך כסבורת שהעולם הפקר פתח לוי ואמר ללבי לבלאג של חיימה עזהה כבושה בלב תופסה בזרועות ידיה ולוחצם בכוח ההד שהתקצרה נשמתה ונשכה ספתיים מרוב הכאב הושם הלא הייתה כוונתך אלא לסחק בו מעט וכי לוחחו הגיד אינלי יונתי אוי זרועי מתחנן את בילה נהנחה ועוקמת פנה המקאב לב כפרוח זה מפרבר בחפן נשר שנועץ בו ציפורניו תני נינה להשיב רוחי נמצא כי דבר איכנו צחקת, אה? אמר ללבי בנהימה משונה שהיא קשה ממרורות לענה השיבוי נינה מהר מה השיב, מה? מגמגמת בילה צחקת תשובה ברורה אני מבקש אין עולב בילה עומדת נדהמה ושותקת ופתאום היא קונין של הדוקסית ואיתה בדמיונה הדוקסית נראית לה כמו שהיא בשעת יציאתה מבית החולים דבויה ומדולדלה שוממה ועצובה רעיבה ואיפה והיא באה ומראה לה על אותו העץ שנתלטה עליו הוא באה למסדה הזאת וגומרת בליבה לעמוד על דעתה הוא לקבל עליה היסורים מותר שתמות מיד תמימה הוא תהורה מי שתקלכל מעשה ותמות לאחר זמן על העץ והנה היא זוקפת ראשה ואומרת באומץ לב לב משמע שרצונך לרדימי ושם נדבר נעזף בליבי בחיימה שפוחה ואינו הסמויה התחילה מרתטת הן או לב עוד יש לך שיעוט כמעט רגע אחת, שתיים, שלוש לב לב לבי הסתאר על בילה כחלב שותה אילם בקצף וריר על שפתיו ובשעה שהיה מחזיקה בסערות ראשה ונתכוון לסוכפה נכנסה ובאה שינסה הדודה דחופה ומבוהלה מתפחתה שמותלה לאחורי ראשה וידע ליבה אוכזת את בעלה בכתיפו ומלחשת לו באוזנו ומיד רפו ידר ועמד, תוהה ומבולבל כאדם שקיבל מקט לחי ביד חזקה בייליניוס גולתי או ייאלי, למה את רואה אתך ולמה פנה איך ראים אמרה השינסה הדודה בחיבה ורחמים צעיביתי ולחיל החלגן היא שענית תחת עץ שם וירווח לה בילה עמדה שעק על הנבוכה עד שנתיישבה דעתה לה וחפזה ויצאה כציפון עם לתה מפח פח רוחה של החצופה הדל המרשת הזו וירוח מנדיק בעלה מנובל ובארו שניהם יחדיו פתחה השינסה הדודה את פיה בעלה וכללה לאחר שיצא בילה עדיין יושבת שם תפוסה ואלוהינו שבשמיים יודע לידי מה תביענו חצופה זו בלשונה הרעה טימקנה לשונה בפיה ריבונו של עולם כלום לא ידעת אותת ארו מה היא כנחש בשעת הדחק תמצא לה ותח להוציא מצרה נפשה ולהביא אחרים תחתר היי חני הריבה הריבה היי חניי שואלים ודורשים שם ורבים משתדלים עליה לפני שעה העיר ועושים כל מה שבי אדם סוד זה מי הגילה לך שאלה לביא לשינסי שתו מעכם ספתיו כתוהה על דבריה סוד זה מי גילה לי חזרה שינסה על דברי בעלה יציק פקטור היוצה עובה שם ושומע מאחרי הפרגוד בא ומסר לי אתה מקרוב סוד זה בלכישה אתה תוהב ואומר ודי בלבחה מה נשתנו ימים האלה מהראשונים מה שהיה היה מר לוי נכנס לתוך דברי השתו ואתה מה אתה לא חכו אמרה שינסי וננחה מכירות ליבה אתה כך וכך שר העיר חדש הוא מקרוב בא הוא אינו יודע אותנו ואיננו יודעים אותו והכול אומרים כי הוא דורש משפט הוא נקי כפיים שומע אתה לא טוב הדבר לא טוב לא היו דברים מעולם אמר לוי מנענה ביצבעו לנוכח לשתו על תפתח בלסתן שם היוו ויישלו אנו באחד להדם ולא היו דברים מעולם שומע אתה זאת שובה למהמינים אבל מה נעשה אם לא יאמינו לנו והיא חפשו בבית שותה שבעולם עוד קודם הבדיקה צריכים לבייר את החמץ להוליכה בחשי לשם שומעת את לפייביל שלנו ובלילה הוא נשמע כל אופנים מחצרו שלבי בחור שינצה הדודה אסתן נחת רוח לבילה וזימנה אותה לתייל למה במרכבה טיול של שעשויים כדי שתתיישב נפשה סוף פרק זיין בספר החמישי בספר עמק הבחר מעט מנדלים אחר ספרים ספר שישי פרק א' This LibriVox recording isn't the public domain Read by Omri Lerner Jerusalem ספר שישי פרק א' הספר עמק הבחר מעט מנדלים אחר ספרים הסקב של רפאל היו דוחקים אותו לצאת מכיסלון אלא מפני כמה וכמה עניינים ומפני אותו המעשה בהר שלי דחה נשיאתו לימים מועטים וביותר נתעכב כאן בשביל חינצה משעה שהגיע לו השמועה על הסקב הרעים של בית החרושת בית חייו וראה את הנולד שעתיד ליפצי להפסיד ממון הרבה על יתו הוקיר רגליו מביתו נפשו חלטה לחינצה להנות מזיו פני ההנעימים ולבוא לירותה קשה לו העך ייסה פנה וליפצי אביא ויחזב לו בלשונו ועד שהוא מצטער ואינו יודע מה לעשות ייצרו הטוב בא ומייסו ואומר אי ריקה לך אותה אתה מבקש בשביל מה בשביל הנה את עצמך בשביל תעבד נפשך אתה כשתראה ביופיה עוד פעם ופעמיים תלך לך בחשי לדרכך ואלוהים יודע ואלה אין אתה חושש כמה תצטער הלובה זו על מנהגכה משונה לך שהבדלה שנתעלמת פתאום והיא אינה יודעת למה ועלמה אישה פשוטה מתחילה אישה תמימה קשאה בנות ישראל הקיסלוניות לא התחכמר ולא בקשה חשבונות רבים הכול היה ישר וטוב ביניה ואחרי מן הגוש של עולם וואת אתה ונפחת בה איש אהבה ונתת בליבה בנה להבין ולהשכיל אורחות חיי הראשוני וחיי העולם מסביבה אין נעמוד לרצון לה וכל עולמה אינו אלא אתה ופתאום אתה הולך מזה ומניחה שלא להודיע אפילו ברמז למה אתה עוסך כדי שלא תחשוב עצמה והזובה וסנועה וכדי שתהל על כל פנים תקווה להתיד שתשוב אליה בהאהבה ולא יכלו בבושת וביגון חייה ובכן גם הרפעל בליבו להמתין עד שתתיישב דעתו עליו וירא את חינסה ויברר לה את כל ענייניו ובחד הימים הלך רפעל להקביל פני חינסה ולהגיד לה את כל לבו וכיוון שבה עד בית החבית עמד שהקלה בבושת פנים כבושת גנב הנמצא במחטרת אך תקוותו זו שמעין ליבצי בביתו שמחת ומעט ונכנס לתוך הבית בלב מרעיד ומען שהבית קיבל פניו ראשונה ליבצי ברוך הבא אורי הכנאה אמר ליבצי הולך לקרותו מנהא עליו בראשו שימים רבים נתחבטה ויקוותך הלא נודעו לא טוב הדבר לא טוב לא עלת על דעתי מעולם שאתה איש לומי אתה אתה עשה לך רפעל מגמגם בשפה רפא ובטירוף הדעת ואינו יודע מה וליבצי אף הוק עם תואף פוסע הוא מהלך הילך ואילך פוסער ופניו מתלהטים בפינת הבית עומד בנצי לבוא שחלטר ומצנפת משונה בראשו בניו גבושים בקרקע ומזהין טיפות טיפות גדולות ומראה הוא כאכבר מושחל מחלבה על הקרקע באמצע הבית תרמיל של אור גדול מלא וגדוש ועדיין אינו קרוך בחבלים המונחים לצידו הכול שותקים ומחרישים כאילו לשונם דווקא לחיכם כך כך הוא מנגוש לעולם פתח ליבצי ואמר אחרי דומייה ממושחה נותן אינו בי רפעל ועומד ומתמונן בו גם זו טובה וחסד הוא מצדך שנזכרת היום ובטע וחיר השאי לעשות כן מה מה שכה עסקיך מהם בי והבי הרפעל בספתיו תשובה מגומגמת ומאחר בליבור אך הנה זה יודע בצרות נפשי הכל יודע ככה אתה אומר בי אומר ליבצי בהקימת חותמו אינו גורע מי רפעל אינר ומאחר בליבור ההה הנה זה יודע הכל וזה אומר שהוא יודע צר אותה עם מה שנעשה בביתי אבל מה אתה מעמיד אין איך כך מסתכל ושותק בה מסתכל אני בתרמין זה אני מסתכל לי מי מכן רב ליבצי מכין עצמו לדרך משמע שיודע אתה הוא מבין עד רבה טוב מאוד שאתה מבין וחזיר ליבצי תשובה לרפעל ותוך כדי דיבור הפך בנב לחתנו ואמר לו בנצי עכשיו ראשי אתה להלוך לבית מדרשך שם הדבר יהה תלוי ועומד לפי שעה כמדובר הילך כמו שאני לבוש בחלת לזה או שמה רוצה לי מתוך התרמיל את כפות הטי שאל בנצי את חותנו ועמד והמטין להתשובתו ודידי ראשי אתה גם בזה ולמה לא בחלתל כלום הפעם הראשונה זהו לך להלוך לבית מדרשך בחלתל אוי ימקל למה כל מונח מייצר ודואג בנצי בעינו לבין עצמו מיד הוא עוקר רגלה ועולך ובה אל הפתח נושק את המזוזה ומתחמק ויוצא כחתול מן הבית אתה, אנחנו יכולים לדבר כי לבבינו אמר לי פצי מחזיק בפעת זקנו ולא תש אחת מעיניו לרפעל הכל צפוי ואין רז בעולם המעשה ככה חיי הזוג אין עם חיים אין שלום בבקשה ממך אמר נעתה לא אתה יודע אותו את חתני זה ומה יש לך לומר עליו ברווהנו למדן יוכס ועברך קהלך אני מצידי נחבבו ראשי נוכה עםינו והוא נוסכם בעיניי אבל מה המועיל בכל אלה עם הפלונית שוט תהי היא שומעתה ככה ליפצי אינו גומר את המילה אלא עומד ותוחק וחונק את עצמו פוסק ספתר הוא ממתי לרפעל שיוציא מילה זו מתוך ביו אין העם מחבבתו ישלים רפעל דברו של ליפצי והתחיל מנשם לרווחה כאילו אבן מהמסע נפלא מהליבו בשביל שראה כיצערו של ליפצי משום דבר אחר הוא כך כך מצאת אין עם מחבבתו אמר ליפצי משרבב ספתה ורוקק שלוש פעמים וזה מימים אינים מכירות את ביתי כך נשתנה טעמה הוא אכשטות נכנסה בה והיא מדבר את דברים שאינם לפי מעמדינו שמעת המעולם ניבור זה סנטי ומי אומרת כך זו שהיא כולה אינה קודחה אלא כל המעשה הזה אינו אלא מעשה להדתים איזה בן אדם קשפים אסלה אפשר לא נראים לך דברים וקשה לך לשומעם למדיני הטעד רבה השיווינים תוכל השיווינים הנה הרוגז מכנו בה מכאן עשה הגדול הזה עליי אומר רפעל בליבון ירעש ונפחד ליפצי הנה ירגיש מזה ואני בעינב החייב בצרת הבת ואתה הוא דורש ממני לתת לודין וחשבון על מעשהי שותק אתה אני תורר ליפצי על רפעל לאחר שהיו שנייהם עומדים ומחרישים שעה קלה אמת שאין לך מה להשיב ולא מצאת המענה אילו הייתה הסינאה הזו סינאה מסותרת אכרשתי סינאי אותו קרצונך סינאה אהבה אין מדברים שבצינאה הוולי העולם דברים שבין איש לאישתו מימודיהם אבל מעשה סתם כוח הקשפים גדול כל כך עד שהיא עמדה ואמרה בפירוש לא אינו יכולה לדור אם לא בכפיפה אחת שמעתם ימיך הדיבור כזה דיבור של זו שכולה כמו שהיא אינה במחילת כבודך הילה הילה הדבר הגיע לי דרךך שייתלו את העברך העלוב ויחזירו הוא לבית אבותיו אותו ואת חפציו בכל מכל כל אוי יום חושך וצרה היום לי קאס ורוגז וצרה מהבט והאם גם יחד שמען אינה רבי רפאל לפניך הען לי להתבייש הלו בין בית אתה הרי הנאמן בונה ונלך אל חינציה החדר תוכריכה הוא נעצה שם עכשיו ואתה בחוכמתך כייד על השון הטובה עליך תוכריכה נמאת ותסביר לה שהיא שוטה ואינה יודעת בעצמה מה היא רוצה כך וכך תומר למוסר הסקל כמו שידעת רכה יוני שמעים הרי היא שעות זה אגלה לך מחבדתך ועצלה חשוב אתה אני הובונה לבצי אוכס ביד רפאל הוא משחו והולך דרך אכסדרה הוא לפניו ורפאל נמשך על כוכו והולך אחריו כאגל אחר הפרה משעת פתיחת התלת לחדרה של חינצה נשמע משם כל ינטיל שיומדת ומתווכחת ברוגז ובדברי פי אוסק אחד עם ביטה היושבת יצא שלוחן קטן ביאלכתי החדר וראשה שמוך על שתי כפות ידיה וכיוון שנכמה סליבצי ורפאל עימור מיד נפסה כדיבור ונשתתקה תנו אכדעתך ינטיל אנשים בני ביתנו רבי רפאל דברים לא על חינצה אמר לבצי להשתור קורץ אינו לה כלומר צעילה אבל ינטיל עושה עצמך אינה מבינה ברמז מנענת בכתיפה ומאמדת פניה על בעלה בהקימה משונה זו שאומרת שותש בעולם מותב שלא נכנסתי עםו באותה שעה בונה ושב בכבודך זימן ליבצי את רפאל להישב על הכיסה לנוכח יחינצה ביתו והוא הולך ובה להשתור נהנה בליבו מהמצאתו המכוקמה ובאוזנה ושנייהם יוצאים כך היה בוודאי מזה לא הרע של ליבצי וכך נגזר עליו משמיים שיהיה הוא בעצמו מסייע עלה לביתו שלא מידעתו בכל מעשה האלה מתחילתם והצופם ושיהיהם מכניס על ידי מנהגה ומשונים מהומה לתוך ביתו הוא בעצמו וכבודו הוי כמה עלוב אתה ליבצי כלום יש עוד עורים הלובים בישראל כמותך רפאל וחינצה יושבים טועים ומסתכלים זה בזו ואין דובר דבר אחריכן פתח רפאל ואמר סוחק בנפש מראה יודעת התחנה למה הוויאני אביך לחדרך רצונו שיהיה סניגו על הפלוני שלך להגיד עליו יושרו ולחבבו עלייך ואז רי קיבושים כן, אם בשליחותו של אבא אתה הולך עשה שלך ואוכיחי לי אמרה לו חינצה לרפאל כמתרעמת עליו חנה לתוכחת מוסע ראוי אני אני ולא עד אמר רפאל בהנחה יוצאת מקרב לבו בדבריך האלה אתה אומר המזלי אמרה חינצה יופניה העדים וקעש שאתה מוציא עצמך חייו והעניין שביני ובאין בעלי ועכשיו אתה מתבדה על חתתך מתחרת ותוחה על הראשונות אלנה בהפך חנה אלנה תצעריני בבקשה ממך אוי, ילמלא ידעת לי בי את ניגאי לבבי ילמלא ידעתי את לבך מה היה שמה אתה אומר לי ילמלא ידעתי הייתי מודה לך על אמונתך הרבה בשמחה כאלה את תענוג והייתי מבקש את ממך אסליחה ומחילה וכי חכה אתה אומר חך לפעיל לא ידע מה להשיב לה לכן זה מידעתו שילמלא ידעה בשביל מה הוא בהיום לא הייתה מתענגת או שמחה ופשיטה שלא היה לה לבקש ממנו אסליחה ומחילה או שמת תומר שראוי אתה לנזיפה בשביל שלא באתה לביתנו ושכחתה מזה כמה ימים ואתה מתעניח ומתחרת עכשיו על זה הוא עושיף החינצה ואמרה בתא עומות רפעל נבוק הוא משומם והדיבור נסתלק ממנו הוא מרפית לחינצה הבתה של אהבה ובקשת רחמים ושותק שתיקה כהודעה אמרה החינצה בדמה מתרגשת ממבתי אי נב של רפעל ומסתכלת בפניו בבקשה ממך אל תצטער כך יודעת אני ויודעת את לבחה חם ליבי בקרבי על כן לא נזהרתי בלשוני מה עשה יום זה יום מר לי אוי מררב וצרותי חם החמדתי יונתי תמתי אמר רפעל עומד ברגש ממקומו ומבקש להחזיק ביד חינצה ולשפוך לפניה אמר לי בו אינו מרגיש ביינטיל שנכנסה בחשי בכפיפת קומה ופנה הכלפי מטע כאילו היא מחפשת ורמה אימא חפסה חינצה ואמרה בכל רם כדי להזיר את רפעל מה את מחפשת אימא אין חלום אין חלום אחד המחתים היא פוזמקאי שאני אורגת נשמת ואיננו אני שם שיבה יינטיל ויוצאת שלא ברצונה ובאמת לא הייתה כוונת מחשבתה של יינטיל אלא להשגיח לביטה היושבת בחדר מיוחד עם גבר ואין שומר לגביהם נשים ליבן מרגיש יותר מלב אנשים בראשונה שהכול היה כתיקונו וחינצה שרויה עם בעלה קדת לא הייתה יינטיל חוששת לביטה כשנית יחדה פעמים עם רפעל בחדרי ביתה ועכשיו כשמרדה חינצה בבעלה התחילה יינטיל חוששת ומשגחת לה ליבן ניבלה ואילו ידע המחת הייתה אך המטלה לינטיל חינצה הבינה כוונת אימה וגם רפעל ידע תאמו של מחת זה שנייהם היו מבקשים לשפוך את נפשם ושנייהם הרגישו שלא פה המקום ולא את לדבר היי חנה הרבה יש לי לדבר ולדבר אבל היי רפעל הרבה יש לי לספר ולספר אבל נניח את הדברים לשאת הקושר המתין לי ועוד יחה מתי תבוא ונדבר יחדיו אמר אתה אני יוצא מלפנאיך להשיב לשולחי דבר שעשיתי רצונו והוחכתיך בדברי מוסר בדברי מוסר לא הועילו כשיצר רפעל נתקל בפתח הבית ביינטיל שנכפזה לבסר לביטה בסורה טובה כי זה המחת העובד לה נמצא בהוחשם סוף פרק א' בספר השישי בספר עמק הבחה מעט מנדלי מוכר ספרים ספר שישי ברק בית This LibriVox recording is in the public domain Read by Omri Lerno Jerusalem ספר שישי ברק בית בספר עמק הבחה מעט מנדלי מוכר ספרים רבי השר השרסו ברחה מרפעל באותם הימים הכל יודעים שרבי השר השרסו הנב הוא מאוד ומכל על כבודו אם פלוני אומר לו בדי אתה אינו כועס ומתראה מלב חלילה וכשהשעה צריכה לכך הוא משים עצמו כחרש שאינו שומע כסומה שאינו רואה וחתם שאינו יודע והולך לו מלוא די לו במעלות טובות הללו אלא שהוא גם זריז ועצ ברגליים אינו מתאצל ורצ מעפעמים ביום לדבר עסק עם פלוני אפילו כשזה מסתלק ממנו אם נעולה בפניו הדלת הוא נדחק ונכנס דרך החלון מה לא כניסה כדרכה או שלא מדרכה היינו אך ובמידתו זו רבי אשר זריז ומזורז ואין דבר עומד בפני רצונו כשהוא מתחיל בעניין מהעניינים אינו מניחו עד שקומו כחפצו אף על פיכם לא עלתה בידו של רבי אשר באותם הימים לנצח את רפעל בדבריו שיהה עושה עסקים על ידו וכל תחבולותיו לא הולו מופעם אחת גער בו אל בנזיפה והבריחה הוא מעליו עד שרבי אשר הענב הזה אפילו הוא לא יכול לשלוט ברוכו וחפז וברח לו בטרעומות והאיר אליו כל חמתו בשוק בפני הבריות כלום שמעתם רבותיים ממכם אדם ישראל ימנע עצמו ממסה ומתן ולא יהיה בותיח ועושה עסקים ובידיים גזל מנה יפה מתוך כיסי הרי אני אומר לכם רבותיים שבכל החקרנים האלו אין איש טוב אין גם אחד לכאורה נראה שהוא אדם סוחר כדוואי והרי זה תפס אומנותם של סוחר רינו הגדולים שוקד ועוסק ומתהפך בתחבולותיו מוחות תס ומראי שעולם המסחר ולבסוף נתגלה של הכליפה ועמד ועמר החקרנים לא אמון בהם ולא אחד מישראל נאמן אצלם לא גדליה רוחנבני לא פייט לקבלן ולא רבי יולה שלכני אפילו הבורי יתרח שמו גם הוא אינו מאמן שומעים אתם זה שנאמר כל בעיה לא ישובון אמתו אם מחשמו וזכרו שוב אין לו תקנה וסוחר לא יהיה עוד כל ימי חייו האמונה באבטחת יהודי ושבועתו רופפת אצלו והיינון אותן לו בהקפה חלום אלא עד שיהיה סופר ומונה הזהובים על ידו שטר חוף של יהודי וכל מיני שטרות כתובים וחתומים אינם אצלו אל השטרות העומדים לגוויינה וזה שקמותו אין לפניו אלא מה שאינב רואות ומה שידיו ממה ששעות כאן בעולם הזה הוא במלאכים התקלס ושידים ורוחות להבדיל משחק לו בעולם הבא אינו מאמן כי סבורים אתם רבותי שאני משתה בחם חס ושלום בהן שלי שהדבר חכו ועדי אלף פעמים נשבעתי לו באמונתי וחלקי לעולם הבא ושוברתי זו נחשבה אצלו כמו כי נפיכת שפתיים זו מוסקווה מאמינה לייבצינג אף היא מאמינה ליהודי הוא מקפת ולכשר יערה פעמים מכשול מה ליהודי ואינו עומד בדיבורו מה הרעש בעל העולם מוסקווה אינה נפכת והשכן הזה חוזר ומאמין וחוזר בנותם על אפי חמתי היה לי החקרן הזה רבותי אותו המעשה ברבי השאר היה ביום השלישי לביאת רפאי לצל ליבצי ביום זה היה רפאי יושב בביתו מברר לו את עניינה ונפשו הומה עליו הסקב דוחקים אותו לצאת לדרך והוא אינו יכול לזוז ממקומו הרי חופה מוטלת עליו לגלו צודו אל חינס עד שתודיעו בכתב שאתה קושר לזה כמדובר ביניהם ועכשיו חלקו לנעשה בעינרא ובן בעלה על אחת כמה וחמה חובה הכפולה ומחופלת עליו לראותה ולדבר עםה ומה ידבר ומה תכלי דיבורו הלכה למעשה זאת עדיין הוא אינו יודע בבירו העניין מסובך יותר מבטחילה אלא בליבו מרגיש שלהניח הדבר כמות שהוא אינו רשאי גם להניח עניינו של הר שלי היא אפשר הנה הוא ניחז במצודה ושרוי בצער ופתאום ברוך הבא רבי אשר נכנס והצעותיו בידו ממילה מובן שרבי אשר נכווה בגחלתו ויצא בביתו נראה שומתורף כזה שנשפח קיתון של רותחים על פניו וכיוון שיצא לוב זה בחרפה ובושת פנים חזר אפהל ונשתקה בהיהו רעילי בו השעות חלפות הדלת נפתחת והוא אינו חושש שעלום עליך אמר רבי אברהם לאחר שנכנס והמד שעה קלה אצל הפתח ורפהל לא ירגיש בו מה קרה רפהל מבולבל שלא לשאת אינה ולראות מי שם קורא לו שלום אני אומר שלום עליך סלחנו רבי רפהל שבאתי בשעה שאתה תרות רבי אברהם חייך שקשה עליי להפריע אותך ממהסך אבל עליי לקייה מה שהבטחתי אני בא אליך אתה בבקשתי אתה רבי אברהם אתה מפרעיני אבל לא לא חכו בוחן האם לי בכל את תמיד שבנה והשמי העיניים מה בבקשתך רי זה מצטערת מאוד וקובלת עליך רבי רפהל הנה זה חמה ימים כך יומרת שאתה ממהאת באחילה הושתיה ותואם אך קימה מכל מה שמגשים לפניך על השולחן היא מייגעת את מוכה וחושבת ומבקשת אפשר אקטיח את הבשילה והמאכלים אינם עריבים לך אבל היא אינם התעצלת ועושה כל מה שבידה כך היא אומרת שהתבשילים יהיו עריבים ונעימים ומשתדלת להמציא מנהים מתאמים חדשים בכל יום פעם בשר מבושל בחומצ ודבש גרגרת ממולה בדיסה של גריסים ופעם לביבות מטוגנות ציקי קדירה ולפת מני פרפראות ומעדנים אחרים וחיוצה באלו אפשר היא אומרת אתה חולכס ושלום ולמה זה היה תחס על עצמך ושותק ואינכה דורש ברופאים האם רופאים בחיסלון כשהיא רואה אותך עצב באלו הימים ופנך הרעים חלווה ודמה מתמעטים מרובצר כך יומרת והיום יפציר בי ואמרה בתחנונים בוא נעליו עלו אתה רשאי גבר אתה בואו והתבדם מה לו מה שלומו והנה באתי אתה רבי רפאל אמר לי מה לך תנו ארדתך רבי אברהם כלום יש אדם בעולם שלא יהיה לו צער מה פעמים אפשר אתה מצטער על אותו המעשה בהנער יתום ודה יצער גדולו ואפנים היצר ודואג לו אבל חשבתי לך נשאר לך רבי רפאל ועודייני מה משפט ענר השקץ הזה ומשפטי לך יש עלך רבי רפאל ועודייני מה משפט ענר השקץ הזה עכשיו הכול כקדם הר שלי עומד על דעתו והוא באחד הלות תגיד זו היהודיה איכני הריבה ואפי היהודיה עומדת על דעתה ואומרת הלוואי שכך ידע גנב זה לשלוח יד בחיס אחרים כשהיא יודעת מה הוא שך ומה הוא דורש ממנה לפי שעה לא טוב הדבר וכי אין היצרה ואין תחבולה לנגד זה איך היא תמצאה תחבולה אחרת הרי זה עשיתי ולא הייתי כמצם אלא דומה שפלוני עלמוני מצד השני אסעפו תחבולה זו בעצמה כמותי עכשיו הדבר כך או שניהם אישהות תפוסים בבית המשמער צפויים לחקירה ודרישה כך חייבים או שניהם יהיו נפטרים משם כזקיים הנחלה ליהודיה זו בבקשה ממך רבי רפעל יהיו נפטרים שניהם וקץ לדברי ריבות לא לרדוף את האישה הזו רצוני אלא להציל נפש עלובה ולידע בט ישראל זו איכני אך חסד ורחמי אני מבקש רבי אברהם אין ספק אצלי שהדיל זו הוליכה את הריבה לאחד המקומות הוא מה בכך אם הוליכה אותה הרי לא אכלה את הריבה ולא בלעת החיים תנו אדעתך רבי רפעל אוי רבי אברהם לא תהורו הדיל שמררל הבעיר אומרים שפרוצהי ומה הדבר זה בא ללמדנו דבר זה אוי מלמדנו הרבה יש בו מאין זה שמקונה הוא ונורא מאוד היי ירבי רפעל מה סלכת אתך אני אינו יודע איזה נוראות יש בו בדבר זה בבקשה ממך אני שב שם במשמר ליבי ליבי על השייקץ הזה כסבור אתה רבי אברהם שזה השייקץ רוצה לצאת מבית המשמר עד שלא ידברר הדבר היכן אותה הריבה תה איתה הלמלר איתה עד כמה הוא מוסר מפשוע לה אז כמדומה לי שמתבקים על הדלת בו בו אמר רפעל מפסק דיבורו עם רבי אברהם למין עצמו לקבלת פנים חדשות על מנעה יפה תואר ומקושתה נכנסה ועמדה אצל הפתח מביתת מנגד על שני הגברים האלה היושבים בבית פעם על זה ופעם על זה שלולדה עד למי מהם תפנה רבי אברהם מתבייש ממנה כדרך היהודים ועופך פניו הצידה הוא רפעל עומד ממקומו הוא הולך לקראתה דבר לי לרבי רפעל אמרה העלמה מסתכלת בי רפעל ובו דקטור בעיניה הנה לי לפנה איך גברתי אמר לרפעל בהשתחוויה ובספר פנים יפות דבר סתר לי עליך ולא אוכל לדבר בפני איש אחר רפעל זימן את העלמה לבוא אחריו לחדר שני לרמז לרבי אברהם בעיניו קראת על מקומו כשעה אחת ישב רבי אברהם יחידי והירהורים משונים עולים ובעים מעליהם לתוך מוכו ומתרוצצים בו כאילו מוכו הפקר ואין אדון לו שם הדיל נראית בניבולה גם הר שלי והבטולה הקבציאלית שם רבי אברהם מתעורר ואומר בלי בו אומנם ידעתי אתה ידעתי שמעשה קצה נוראו מקוני מאוד הנה הוא מנפנף מעט ירמול כתו ומשיב בעל מעל ראשו כאילו מגרש מפניו זבובים המציירים לו אבל הירהורים, הזבובים הללו עושים את שלהם עולים ובעים ומנקרים את מוכו ועל מה זו יפת התואר אףי בתוכם צורה נעה מתרקמת לפניו אינאים יפות אינאים צחות וקבוצות שחורות רבי אברהם מתרגז ונבק עם הירהוריו המנובלים ומושכם לדברי תורה לפרק משניות וליישוב דבר קשה בתוספת יום טוב אבל המנובלים האלה מתגברים עליו ומושכים אותו אחריהם והרי הוא מתענח בחסידות מניע ידו ושולח אצבע פתאום הכתורת אחת פתאום הכתורת שתיים שלא לדעת שהוא כותב ומה הוא כותב במחילת כבודך רבי אברהם אמר רפעל בכניסתו בהול ומבוהל מוציא מתוך הערון בגדי חבוד ולוב שם רואי אני שתערעו לתה והשעה דוחה כתיכה גם אני הגיע שעתי להיפתר מלפניך אמר רבי אברהם כמו והולך אל הפתא אל לפניי אפילו רגע אחד ואני אצל את דרכי בונה בוא אליי עוד היום זכור ואל תשכח רבי אברהם אין הדבר הזה אומר אל הדר שמי התחיל מוחוש לרבי אברהם לחשוב מחשובות כשיצא מבית רפעל יפת תואר זו מי אפשר היא קרובתו אם כן למה הוא מבולבל כל כך הוא שם האיש תוהי ולמה של התבריו הוא עלמן בזה אין איש לתה מהימן ומיד מתחרת רבי אברהם וחואס על עצמו איך עלתה על דעתו מחשבה זרה זו על רפעל הישר באדם והוא מנענה בראשו מפני אוגומת נפש הוא מרים פעמי רגליו והולך במהרה סוף פרק בית בספר השישי בספר אמק הבחר מעט מנדלי מוכר ספרים ספר שישי פרק גימל This LibriVox recording is in the public domain Read by Omri Lerner Jerusalem ספר שישי פרק גימל בספר אמק הבחר מעט מנדלי מוכר ספרים הדוד השינסה כמו שנאמר קצתה נחת רוח לבילה וזמנה אותה לתייל עם מה בערב יצאו שתיים וחזרה אחת הדוד הלבדה אותם הימים לאחרתי על זה הייתה התוגרית שרויה בצער ודואגת לבילה מנע סיימה ויכנה ומרוב צערה הישיבה בבית קשה לה והיא מתנדדת פעם בחדר בגן סוקרת ועודיינת שמה יגונה ולדבר מה היא יושבת לשוממה ונענחה פעם אחת בין הארבעים חבויה בסבחי הגן מאחורי הבית וחפני ההזהומים כן פני השמיים זועפים ומתקדרים בעבים בעביר העולם כולו אומר עבלות אסף שדה וירק דשן עובלים רפופי קומה מזדה הזהים לפני רוח ומייבבים ואומרים קינות על העלים המתחילים להתכמש ועל הקרוכה בצמרתם הטרת רושם בעלי חנף עבילים עומדים עצובים איש על סבחו ואיש על סעיפו מתגרדים בחרטומה מתחת ענפיהם נושאים עין ומביטים קובחו מנדנדים נוצטם ונכנסים לתוך קיניהם בישיינים בלא קריאת שירה של ערבית גם את הרמגולי לא מתעבי היום תאהבה עזה להתעלס באהבים עם נשב לא זו עמידתו ולא זה גאונו וגאותו שבכל הימים אף הקריאה לא קריאת גברי אל הכל שופר מרוסק הוא עומד נטוי גרון ומתבונן הוא הרופך פניו פעם לימינו פעם לסמונו וכל מנהגו מנהג שותה פתאום הוא עוקר רגליו הוא פוסע ועולך סובב סובב כנפב סרוחות וסורטות באפר הארץ מעשפת נשב ומוליכן למקום מנוחתו יגון מסביב רוח עצבות חרישית שורה בחללו של עולם מדעיבת נפש ומתאימתה משונה כלענה ודבש מעורבים ביחד כל הלבבות כואבים ומגעגיים וכל קרב אוכליות הוגים חולמים והנשמה משתפחת בלא אומר ובלא דברים ובוחה במסתרים היא יושבת לה בסטר תחת השיחים עצובה ושקועה במחשבותיה מנכך בכך ערב היום היצים לובשים כדרות בצורה משונה וזה הדמיון הכוסם מתאה את העיניים בצלמי בלעות מרחוק באופק נירתה לאדל כלויה בעץ והיא מתנופפת ומתנהנעת ורומזת לה בו יחותי בוי ונתנדנד שתינו על העץ בהולה ונבעלה היא כופצת ורומדת ועד שלא הספיקה להזוז ממקומה כל צעדה נשמע לה באוזניה עוד מעט ואת שינצה הדודה רעתה ומדת מנהגת ולפנה היציק פקטור מן בריאה זו המזויינת בחסד הבורית ברח בגב כפוף נוח לכיתה וישטחויה במצח נחושה בשתי עיניים מלאות עורמה ובשתי קפות ידיים מסוגלות לפרמסתה זו הבריאה קורת וזוכלת מצטמצמת ונדחק את דרך חורים מוסדקים חשע ומריחה וממשמשת ושומעת מאחורי הפגוד מגנב את דברים וגורר אותם כחולדה ממקום למקום לא חשת ואוקצת בחשיים שתי נפשות אלו מספרות זו עם זו מדברי שיחה שביניהם אינם באים להוזנה התוגרית אלא מאמרים תפוסה הדיל הריבה איכן עברה וזה המצרה משתדל הקומיס רפעל עוד ממון וממון ותפילה וצדקה ממון כך אומר איציק ושינצה פורסת בחפיה נושאת עינייה למרום נוטלת ונוטנת לתוך ידו של איציק ושניהם מתחמקים בהולכים התוגרי תוך וכמו שיערה בנפשה שלא דבר רקו בצרה קרובה במקום שאיציק פקטור בא שם הנגע ופתאום נצנצה ברוח בנה ואמרה בליבה בתי שיחה זו של איציק פקטור למדודה יש לה שמכות לעניינה של ביילה ביותר מי שהייתה מעיינת בחוונת דבריהם שהגיעו להוזנה נתברר לה שבביילה והיום מדברים ולא נתכוון איציק בדיבורו ודהי יש לגועלים, תקיפים המשתדלים בשבילה לאתתה פגעה מידת הדין בהדיל והתפוסה וזה תעמוש לדבר למה עינה בה אצל הדודה זה כמה ימים ושינצה הקדימה רפואה למקעה בחפזה והסתירה את הסחורה העשורה וזה דבר הטיול של הדודה עם ביילה ביחד היא מתמלט רחמים על ביילה וגומרת בליבה להנהכם לה מאוחרי נפשה עד כמה שתהיה בידה היא עוצת מן הגר ומתנודדת פעם בחצר ופעם בחוץ וחמטה בערבה בעד שהיא עומדת לצל שער החצר ראתה המרכבה אחת עוברת לפניה והכירה אותה שהיא שהדודה נסעה בה עם ביילה ומיד קפצה ועלתה לתוכה כמעט שלא מידעתה להיכן שאל הרכב להיכן יחזירה התוגרית לאחר שנתיישבה דעתה עליה נהג ולך לשם לשם שנהקת בערב יום אתה הנה זה ידעת הליכן מה שאלה היא אם אני יודע חוד כוח זכרוני עומד בי בו חשם ידעתי ידעתי להיכן שנהגתי באותו הערב את הדודה ועוד נפש אחת מתקסת בצעיף אופן להיכן להם נראים אפשר עתי הדודה בעצמה או חבודה עוד מעט עובה המרכבה אצל בית אחת במקום בודד ונעזב כמעט מחוץ לעיר דבר! קרה הרכב לסוסב ועמדו אתה תראי שאני יודע כל ימי חיי מחמר אני באו חשם ולא עדה איכן משכן כבודו של פי ולקטן אני אין, אני יודע אני ממשה שהוא מוצא כמרד העתרה כל אחרים כאן בחושך ובאפלה בסוסי להבדיל אף הם נהירים להם שבילי המקום הזה שאלה הגדולה שאלת נהי, אם יודע אני בית דירתו של פי ולקטן הראו לפנאיך בית הקטן כפי שנקרא אצלנו כך אומר הרכב הדברני מקבל זכרו מאית התוגרית דופק בסוסר וחוזר והולך לו השאר של בית יקטן היה סגור והתוגרית לא נצטער על זה אפילו אם היה פתוח הרי לא הייתה נכנסת אל הבית שלא תמשוך עליה חשד בביאתה ותקלכל את מחשבתה היא ידע מזה פי ולקטן שמבני הכנופייה של לביאו ובעל בריתו איש מזימות כמותו והפעם לא היה הדבר מוטל אצלה בספק שבביתו יחביע הדודה את בילה עד יעבור זעם תהיה לה שיודע הזאת ומאתה תעיין בדבר מעל עשות לה שהקלה עמדה בחוץ וככן הלכה בשביל למקומה בלילה נדדה שנתה של התוגרית ועל משקבה הייתה מההרת איזו דרך יפה לה להשלים חפצה ובאמת התחיל מהעשה והנה שם רפעל הקומיס שהגיע להוזנם מפי הצקפקתו עלה במחשבתה והמדע עליו ואמרה זהו הגועל שם בשעה שהיה רפעל יושב ומשיח עם רבי אברהם ומסרה לו את סותה בחשיים סוף פרק גימל בספר השישי בספר אמק רבחה מאית מנדלי מוכר ספרים ספר שישי פרק דלד ספר שישי פרק דלד בספר אמק רבחה מאית מנדלים מוכר ספרים כל הומה רבי אשר השרסור היה כעסל רפעל ימים הרבה אינו אלת תועה רבי אשר סוף סוף הריהודיהו שאינו מקפיד כל כך על כבוד עצמו המדומה רבל פעמים בעהבה ואינו חושש חלילה איל מלא רפעל פריצ היה מובטיחה נישר רבי אשר לא פתח פיב ולא עלה על דעתו חס וחלילה להתראה מלב אפילו כשעמד זה הוא דחפו דחוף והשלך מכל המעלות ארצה והיה כאן עם החלון השברה מפקטו ולשמה נשרה בו בחסד אלוהים מנהר את חוצנו ואומר את בהקימה צפתיים וחוזר ובאי לעדון בהכנעה ובחובד ראש לנסות דבר אליו עוד הפעם אולי ירחם ולהפך אל מלא רפעל יהודי היה יהודי גמור בכל דקדוקה ותריאג מצוותיו היה רבי אשר מטיר לעצמו מדברים או פשוט כאיש יהודי על חברו שלא לדק דק חשיב לו חרב פתו מיד קראוי לו על פיפו או לא ויוצא ושוקדו וותח על מנת לחזור ולדבר אימו בייסק, ישר ואפוך, מחר עם ירצי השם אבל רפעל הרי הוא בעיניו לא ה ולא ה לא הראל ולא בן בריט, להבדיל לדבר אימו פשוט כדרך היהודים חוף אתה אותי בידך חוף אותך החזק אתה בזכני והסבר לי כך וכך באגודלך ואני יחזיק בזכנך והסביר לך כך וכך באגודלי כבר זה אי אפשר לו ונראה משונה אמת מהחיינו בני ישראל אבל לא מלבושם מלבושו ולא הילוחם הילוחו ולהתנהג אימו בהכווה ובקלות ראש חשב שלום ואלא מה לנהוג בו מנהג דרך ארץ בכל דינב ופרטב לקבל מימנו נזיפה ולהמות דומם כאבד לפני רבו או כיהודי לפני פריץ הרי סוף סוף אדם ישראל הוא ואם לא ישראל גמור על כל פנים ישראל במקצת ולפיכך אין כאן כל תמה עם קיאה רעזו כאותה של רפעל שקשה לקבלה והשיב עליה בלבלה את רבי ישר וחימת שלא נתפקה מקס וחמלה קבושה בליבור ואפילו סרסור כמלך אלוהים היה מתפקיע גם הוא בדין חפז רבי ישר ונס בתר אומות וכיוון שיצא מן הבית והמפתח אחריו הוציא את כל רוחו והניע חמתו בירפעל שלא בפניו וגם זה חושבחו לו שיטיח דברים כלפי רפעל בפה ובפרעסיה במהוראות ממין זה וחיוצה בו אין היהודים מתעצל פעמיים ושולח לשם ולשם בחשי גם דברים שבכתב אפילו כלב להבדיל לאחר שנלחץ בדלת ונמלץ ונס החוצה מגבי אז נבו מרחוק כיוון ששפח לפני הבריאות את סיכור מיד פג גאסור ונתקרר הדתו את בהן שלי אמר רבי ישר בלבבו מתרצה ומתפייס לו לירפעל אומיים אמר לי נעשה לי חך וחך אבל כל הכבוד המדומה אינו שווה פרוטה אחת אומיים ין שטוץ זו אצל מסע ומתן סוחר הגון כדוואי אינו רודף אחר כבוד אלא הוא חון נמוכה ונפשו שפילה ומוכל על כבודו ואחרי כל אלה אחרי כל הכאסים ודבריו הקשים שאני כך וכך אין אני מתייאש מן האסינג היום או מחר יתקבלו בעזרת השם יתעקש לו והתרכז כמה שהוא רוצה מה לשון היא אינו רוצה הוא אינו רוצה ואני מה כלום רצוני, בתל הוא ומבוטל עוד יום עוד כמה ימים ונראה רצון מי יתקיים אבטח ולא אף אחד היי, מתנודד פתאום רבי אשר מתחכך וחופף פעת ראשו בהנחה היום יום חמישי בשבת או יאלי יום חמישי קשה הוא לא אדם ישראל שבו הוא נתבע לצורחי שבת הממשמשת ובעה יהודי אני ביום החמישי הוא זבוב זואף בשלהי דקקייטה הוא מתנודד וזוחל מחפש וממשש הוא מעיז ונותן חותמו בכל דבר הבא לידו במסירות נפש אחר כל יגיוש רבי אשר הסרסור הוא מרוצתו יומם ולילה היה ניזון בדוחק ונהנח ונצטער ביום החמישי קשאר יהודים הביונים עד שעלת לו ללוות מעט מקרב כמה זהובים בתורת גמילות חסד וביום חמישי זה היה רע ומר לו מאוד שלא היה לו עוד ממי ללוות ונמלך בדעתו לפנות היום מבקשתו אל רפעל שיגמלה הוא חסד ברחמב וזה גרם הרבה לרבי אשר שיתרצה לרפעל והיא מכל לו על שפגע בכבודו יהודי אינו רשאי להיות ברוגז אפילו שעה אחת אמר רבי אשר מסדר בליבו שיחה נאה ומחוקמת בשביל רפעל מתחיל לטעה דברים בעלמה והתיבו הולך ומתגלגל מעניין לעניין עד שלבסוף הוא בא לייקר הדבר המבוקש מחליק סכנו וניהנה הנאה משונה כאילו דג גדול מתמלא מחוליאתו עם בצלים וביצים מונח לפניו ורחת הבשילין של שבת הולה בהפה ועד שהוא מזמן עצמו מריב פעמי רגלר עובר לפניו מנגד במרכבה ופניו כאיש סוכר תערוד מאוד בעסקיו דבר זה הראשו מאוד ועמד תוהה ומסוכסך פוהר פיב ומאמיד חותמו בתמיהה גדולה אין הדבר הזה כפשוטו אמר רבי אשר בליבו כשנתיישבד דעתו עליו מבין אני ומבין למה היא אך לשם עיסק הוא רץ כך קשה מאוד לרמות אותי הוא רץ לגמור את העסק בחשי חוץ מדעתי אוי יחכה אוכל וראיתי באובדן כוכי ויגיעי ולא יהיה משוגע ממרי עיניי אני מציע ועמל בעיסק הולך ומשתדל ומדבר ומדבר והוא הוא סבור שתינוק אני שוטה וקטן ותאר לעשות עםי הכל קרצונו לא אף לי ועריח מרחוק חותמו של רבי אשר מתעכם והקצף גדול מאוד אבל היום יום חמישי בשבת כיסו הרק של רבי אשר עוניו ולחצו מזכירים אותו שיהודי קבצן אסור לא לכעוס והוא חייב לקבל בהאהבה גם מקט לכי כמה שלא יהיה אשוק וגזול הוא צריך לחבוש מחאוביו עמוק בקרבו ולהתרפס ולהרחיב את עושקיו לשבחם ולברחם באריכות ימים ושנים בשמחה רבה כביכול ופנים סוחקות ורבי אשר קובשת כאסר ומיישר חותמו לובש צורה נעימה ומעירה והולך לאחר כמה שעות לרפעל בשביל קבלת גמילות חסד מידו לכלות שבת אבל הוא אלו, ולמה זה לא ערה אין רפעל בביתו הוא אינו מתאצל וחוזר והולך אליו עוד פעם ופעמיים ורפעל אינו אך אלוהים הוא ידע את מחווה וצרות לבבו ועם כל היום יתאבל רבי אשר ונתייגה מאוד בערב נהפך אבלו למחולו היהודים הייתה אורה ושמחה ראש חודש אב בשעת המולד היה שינוי ויסטוש לביר העולם להיפך מנבועת לוח השנה הוא ניבל לרוח צח ובהיר בשחקים והנה נשיאים וקור וגשם כבימי הסתיו יהודי כיסלון דשים בטיט חוצות ופוז מקעותיהם מלוכלכים ובנות ישראל מקושתות בביגדי משיעו ותחשיטין וקטלאות של זהר מתאילות בביצעי מים ובאשפטות הלכלוך בגדים אינו עוד להצטייר כל כך שלך הם ארוכים יותר מדי שתהה הזוהמה בשוליהם אבל דבר לב הקיסלונים על הלבנה שאינה יהודי מתאבים לראות גם רגע אחד זיו פניה הנה זה עבר הרוב הראשון ממא חודש והיא הגיע לפירקה וריאויה לברחה לקדשה כדת ישראל ופניה לא יראו ופתום ביום חמישי לעת ערב העמדו התרנגולים והתחילו קורים קוק קוריקו פסק הגשם נשב נתפזרו העבים ולבנה יפה וברה יצאה מתוך ארבילי תוהר בין כוכבי אור רבותים והארץ בצעותיה הוגווהה והגמיה העיר ומקבודה הנה שמחה וססון עם אלוהי עברהם נעשפים זה את זה מעורר וזה לזה בבבסורה טובה מבסר ואומר הוא רפתל פישל ברילה סנדלר ממהר ועומד מעל סדנו שמריל החיית מניח את מלחתו תוכב מחתו בכנף בגדו ונחפזים ויוצאים ומסתכלים בצורה תלבנה כולם פותחים ומקדשים וקורים בקולות משונים בהם קולות עדקיקים של נערים קטנים קולות דקים של בחורים קולות אבים ומרוסקים ופגומים של זקנים וישישים ובעלי בתים חותמנים וחרזטנים הלבנה הולכת להלה ויהודים הוקדים כנגדה בסמך ובצהלה גם רבייה שלנו רוקד בתוך כל הכהל על ראשי עץ באותו אוכשרה לפנה ותרבי אברהם השטחווה השטחוויה משונה בניגון שלום עליכם הליכם שלום איך זיר לו רבי אברהם מפסיק באמצעת תפילה וכרגע היוצר מתחלפין רבי אברהם מחזיר את פניו משטחווה ואומר שלום עליכם לרבי השאר ורבי השאר משיבור הליכם שלום ועד שההובים האלו רוקדים ומשטחווים ואומרים שלום בחסידות לפניהם מרכבה עוברת מהרה ושלושה אנשים בא רבי השאר יקיר מי יעדת רפאל היושב שם בראש והתנודדו עצמותה ונשתנה כלו כאילו נפלה לו עצם בגרונו ונכנק כלו העב נעשה דק והוא מסיים תפילתו בצפצוף משונה וכל בוכים נפשו בוכייה מרוב כאבו שרפאל מרמחו ועושה בחשי עסקים חוץ מדעתו הוא לא תש אחת מעיניו לרבי אברהם מסתכל בו ואומר בליבו הנני לבוד ככה יפה יפה לא הרבה חדודי והבחנכה על פידרקי וממחה עדה הכל יהודים גומרים תפילתם ורוקקים והולכים איש לביתו גם רבי אברהם או קקו מתכוון ללכת לדרכו אבל רבי אשר מחזיקו בכנף בגדור ואומר לו למה אתה עץ כל כך רבי אברהם המתן המעט במחילת כבודך ונלך שנינו יחדיו הלו לביתך אתה הולך צהר לי מאוד שלא דרך אחת לנו הפעם אמר רבי אברהם אני לרפאל אני הולך אתה אני לרפאל אתה הולך אני לרפאל אתה הולך אני ללו אותך ואגב בדרך הליכה השיח עםך בעניין מה אם רוצון לך רבי אשר להתריח עצמך מה טוב מה אומר ומה דבר פתח רבי אשר בדרך הילוחו את שיחתו המלאה הרמומיות בגישתנו רבי אברהם מן השמיים בגישת אדם שכמותך בליל התקדש החודש סימן טוב הוא ומזל טוב אמן כן יהיה רצון אני אומר תמיד בשווקים וברחובות וכל החנויות אומר אני אכן בזה יש עוד עברי אמת יושר וצדק וניצוץ יהודי ובמי? ברבי אברהם אוי רבי אברהם רבי אברהם מה משונה וזה בימינו קלום אתה יודע אתה יודע לך את בית מדרשך אתה יושב לך על התורה ועל העבודה אי, ילמלא ידעת את סוחרנו אלי חשוב לי השם לעבון, הכל שרוי להם אין אצלם לא אין לב לא לב נדר לא נדר שבועה לא שבועה ויומר, פירושו נביכה וידבר, רגמאות וכונאה עורמה ומרמה כל אחד דורש אך טובה את עצמו אין העולם נברה, אלה בשבילו לכאורה אדם הם בריאות נרות, מנהיגים ונדיבים אבל מה עומר ומה אדבר הכל אהבל כסבור אתה ודהי אתה סבור שזה למשל מגמגם רבי אשר ואינו גומר את דבריו מעמיד אי נב על רבי אברהם הוא מחריש לדעת אם מבין הוא ברמז ואם רמז זה לרצון לפניו מה הוא מה הרפעל שלי למשל שם הרבי אברהם בתמיה הופנים נזעמים שם הרפעל לא האדם קשר הוא רבי אברהם קרדת במחילת כבודך לסוף דעתי הדרבה להפך פשוטו של דיבורי כך הוא כלומר כסבור אתה שאף רפעל רבי רפעל שלך במשמע והפה הוא בכלל אותם בני אדם חס ושלום הוא אדם קשר אצל החקרנים עוד יש יושר והן צדק אני מחבבו באמת אני מחבבו במים פשוטו כמשמעו השעה הייתה למסור לו דברי אלה אבל הפסיק רבי אשר דיבורו בהנחה כאילו הדיבור קשה לו אבל הולים אמר הוא רבי רפעל אינו יוצא מעט ידי חובתו נגדי במילה משל רבי אשר אל תגמגם בין שלך ודבר בפה מלא אם אתה מפציר בי על קורכי אמר לך רבי אברם אמר רבי אשר בהקימת פניו כאילו הדבר נגד רצונו למי אומר אם לא אליך בבקשה מכמה הייתה אומר למשל ילמלא הציע מעלתו עסקים הגונים לפלוני חוזר וחוזר עליו ברוב המל ויגיעה ודברים הרבה ופלוני היה מבקש אחר כך להשתמת ממנו לעשות העסקים בעצמו בחשי יודע אתה ומבין כנגד מה אני מדבר אתה אית רבי אשר רפאל אינו חשוד על אבל זה הוא לא יעשה אבל הלא לא ואם כדמרי חכו מה הרי אתן כנס כמה שתרצה אם כן יתריח מעלתו את עצמו לחקור ולדרוש הירץ ועמל ועוסק בשקידה רבה כל היום אבל עס הדבר הזה יהיה כמוסץ לאינו מבטיחה אני אתה רבי אברהם על זה בהן שלך בהן שלי הנה זה בנו רבי אשר עד ביתו אתה שלום עליך מה תתחה רבי אברהם אפשר להיכנס גם אני כיוון שבאתי לך מה רבי אשר פוסע והולך בלב נפעם אחר רבי אברהם ומחבדו בפתיחת הדלת הדלת נעולה אמר רבי אברהם אין רפאל בביתו אוי מתניח רבי אשר הוא מקלל בליבו את מה זה לא הרע מה לעשות אתה היי לעשות חלום אמר רבי אברהם ביתנימות אתה את ללך הביתה ולנוח מהמל היום אתה לא יעוד להיכנס למקום אחד ועשה את החצר כפנדריה ועשה דרך אשר הפתוח לא ילכו בשני שלום עליך המתן המאת רבי אברהם מגמגם רבי אשר הוא מחכך פעת ראשו קצר מאוד ערב שבת שומעת אה לא אוכל לבוא לביתי אפשר נמצא בייתך אפשר מעט כסף כל הוני אינו אלה דבר מועט רצונך אוכל להלוותך כמה שיש בידי אמר רבי אברהם מתמלא רחמים על רבי אשר ונותן ידו לתוך כיסו הירח משמיים השגיעה על מחזה תוגע זה והיה עד בפרנסת בני ישראל איך זה רבי אשר הראש בכל הסרסורים והתערוד תמיד במסע ומתן נתן לתוך כיסו בהנחה מרה מה שקיבל מיד רבי אברהם בתורת גמילות חסד לכבוד שבת ולאחר רוב עמל והעבודה קשה וריצת רגליים כל היום חזר היפ יגיע בחמה פרותות שאינן שלו לביתו, לאישתו ולבניו הירח את עוניו ואת עמלו ואת לחצו ועל חוג שמיים התלך לו עת וצורתו עצובה וכלב, אוי, הכלב שם נווח סוף פרק דלד בספר השישי בספר עמק הבחמת מנדלם אוכר ספרים ספר שישי פרק הי This Librevox Recording Is in the Public Domain Read by G. G. ספר שישי פרק הי בספר עמק הבחמת מנדלם אוכר ספרים סר וזאף יצא רבי אברהם דרך שע רחצר אחר שהמד שם שעה קלה תפוס במחשבותיו רבי השר הסלסו בכל דיבורו מן הגו ודלותו העציב מאוד את רוחו ריבונו של עולם הגע ברוחו הקשה כמה קשים מזונותיהם של אמך ישראל מה המסחרינו ומה מעשינו ומה פרנסותינו פרנסותינו בלולכם ויגיעינו בלא לסובע ומקרה רבי השר יקרה רבי מצלנו ברחובה של עיר הרבי אברהמת רפעל עומד ומספר עם עלמה אחת והיא קירה שהיא זו שבה היום התרפעל בבוקר לנוגה הירח היו פני המזעירים ומבליטים בישון לילה קצורה לבנה על גבי תבלה שחורה וכן, חן לה הרבה יותר ראה אותה וזכר השולמית היפה בנשים שבספר שיר השירים בא לפניו עם כל הפסוקים המספרים בשבחה שנתפרשו לו באותה שעה ובסוד ומשל אלא פשוטם כמשמעם רבי אברהמקופה את עצמאו מרכין ראשו והולך מנגד לרפעל ואותה העלמה כאילו אינו רועם אבל רפעל ירגיש בו ובא ונתן לתוך ידו מפתח של מאיתו ואמר לו בוא נהילי הביתה ואני אבו מיד אחריך הירח מנגח מנחלון לתוך בית רפעל וקו של זהורית רחב מתמטח ממנו על רבי אברהמקופה מיד כשבא בפתח זהורי זהב מפזזים ועולים על חזיהו וצוורו ומתרפקים על ראשו וזה כנו פתחי לי בו מעלהם נפתחים ומני הירהורים משונים מתרגשים ובעים ומתעוללים יצרו הטוב נעבק עם הוללים אלה אבל אין בידו לחובשן אותה השולמית אינה זזע מקרב לבו למרתי יושב בחושך רבי אברהם ולא הדלקת הנר אמר לו רפעל בכניסתו גם בלא נר טוב לי הירח יגיעה חשכי גם אני יושב פעם עם כך וניהנה מזיב הירח אמר רפעל ויושב על כיסץ רבי אברהם בקרב אור זה הראליס סולם מזהיר מוצב ארצה וראשו בשמיים והרעיונות כמלאכי אלוהים עולים ויורדים בו הלב מרגיש ומקשיב כאילו נשמע לו שלא מרחוק ממרחבייה ממקום מולדת שם מאז מראש מקדמי עולם הוא חולם לו וחוזי חזיונות לא ברורים כחזיונות נשכחים מי קדם הוא נחשף ומתגעגיה והומה ואינו יודע מה הלו יודע אתה ברגשה לבחר אברהם כוונת הדברים האלה שאין לבררם בערי טוב אני אומר תמיד שפייתן אתה וחסידותך הפיוטית נמלצה מאוד חסידות תהורה מרוממת את הרוח מחממתה ומלהיבתה כיין המשומר כבטוב ומנסת נשמתו של אדם מה למה לה לעולמות העליונים שיש בהם כדושה ומנוחה, עושר ותענוג ונעימות נצח כל זה טוב ומאוד אף על פיכן להדליק נר אנו צריכים איכן כרצום לך אמר אברהם מתנודד על מקומו כמקיץ משנתו אתה אדנו בעולם הזה אמר אף האל כשהדליק את אמר חדשות רבי אברהם היתום חופשי הוא מי השייקץ השייקץ אף הריבה נמצאה נמצאה וחמתה במקום שאין צדיקים עומדים שם בעמל רב עלה פידיונה מידי יהודים נסו שאותה על מה עמדה לה היא הצילה אותה היא זו שבה היום לביתך אומנם ליבי אמר לי שלא על חינה מבאה הננים מתבדל לפניך המשעה שראיתי ההגיטי בה מצווה גדולה עשתה יהי חלקי אמא אם רצונך אברהם להיות שותף לה בחלק לעולם הבא הרי הלך על הדעת על כל פנים את חלקה אמר הוא רפעל מספר לו לרבי אברהם את המעשה בביילר ובתוגרית זו שעל ידה נמצאה הריבה העלובה בביתו של פייבל יקטן שהתוד השינצה הכביעת השם הנה חן, העם הזה וחן הם יהודיך סיימת רפעל את סיפורות במירירות דרכך היהם פרועים והם מעשי סדום רבי אברהם ישב מבולבעל כאיש שנכווה ברותכין משיב בייר מול כתו על ראשו ומבית לרפעל הבטה משונה למה אתה מסתכל בכך כמתראם עליי אמר לו רפעל האחר שנשתתק שעקלה אתה מגנה את ישראל במעשי סדום ובאמת לא חכו וחילו קרב יש בדבר אנשי סדום בטבע בריאתם היו ככתוב רעים וחתאים ואנשי הגולר אפילו הצדיקים שבהם על קורחם נעשים פרמים חתאים העוני בהלחץ אמרו חכמינו מעבירים את האדם על דעתו ועל דעת קונו אבל אמר רפעל ובן שאת אומרך העבר העברה היא וישראל גוי חותה זוי כל הצרה שחתאות היחיד חתאות הציבור הנצלנו עם פלוני ופלוני חתאו עם פלוני חתאו עם ישראל מעשה מעשה אתה אומר רבי עברה זוי חתתו שלא עשה ואינו עושה חלום ואינו נותן דעתו על הדברים המגונים שנעשים בתוכו אייייי אמר רבי עברה מתראם ועוקם את פניו כלום רוצה, אתה שהדעיינים וחיוצה בהם יהודים קשרים ובעלי בתים חשובים יהיו מחזרים על בתי לביא בחור ופי ולקטן ובטענות ובתוכחות עם שינצה הדודה והדילה סארסורית ועם כל החצופות והפרוצות שחרפאי להזכיר בשמותן אפילו אם המחלו על כבודם והיו באים ואומרים להם דברי קיבושין כלום יהיו דבריהם נשמעים האומר דברי קיבושין למי שנפשו מזוהמת או שקועה בחט הרי הוא כלא חש על המכה אמר רפעל בחמת רוחור קופץ ועומד ממקומו לא למוכיחים, אנו צריכים אל הלן שהיא מעשה ובפני החטאים האלו המחטאים את הרבים יעמדו מהבפני הסוחרים בנפש אדם המחשילים את בנותינו הלוהם השקצים הגדלים בתוך הזוהמה המוטלת בתוכנו בקרב הימים הם התולעים ברקב עצמותינו והרמה בנגעינו מאותם בתי כלון נפשות נענות צועקות לכם יהודים לכם עוסקים בצורכי ציבור הנפשות האלו הלו בנותי חם הן אחיותי חם הנאיחזות במצוד הראה אילויהם הקורבנות שנותלים מן הראיבים, מן המנודנדים ומן המושפלים שבכם עמדו ועשו לתקנת בנות עלובות ושומעים אותה לנו אבל עם מדוקי ומעונה מה הכוכר ומה בידע לעשות אין חבוש מתיר עצמו כמה מרוח החמנו דבר זה לא חלל גדול הוא ואף הלכיינו והעולם מצינו כמה וכמה פעמים להפך מזה הצרה נותנת לאדם, דעת וכוח לעשות תחבולות כדי לצאת ממנה כמה אסורים למשל מתירים את עצמם ונמלטים מי שחובק את ידה ויושב ומצפה להצלה זה אינו כדאי שיהיה ניצל ועל חסד ורחמים של אחרים על תסמוך יושב ורחמים אילו הם ניצוצות שנתזים מצור החלמיש כשמקישים עליו בברזל בוא רבי אברהם, בוא ונלך אל הילדים הילדים מחענים אמר רבי אברהם עומד ברגש ממקומו הוויתים לבית רי זה יוכלו ויינו חושם לעת אתה יד שלוחה לתוך הבית ובה עיגרת ופעל נוטל העיגרת ופותך ופניו מעדימים ומחסיפים המכתב, מכתב חינצה היא מודיעתו שהיום נשאי מה להזקן הבטלוני בדבר הוועת שלום בין בנצי להשתו ועביאה הלכי מה לשולך עד חצי הדרך לבין, השעה שאתה כושר היא להם לדבר על ענייניהם היא מחכה לו היום בערב רפאל הולך עם רבי אברהם עד פיתח ביתה של רי זה ושם הוא נפתר ממנו וממאהר והולך לדרכו אצל השולחן בהאכסניה הקבציאלית ישבה בילה שוממה ודומימה כזו שהייתה חולה מסוכנת ובהבשעה ירדה ממתתה דומה מובלוק כוח ישווה לה בלבוש משונה זרועותי החסופות ובני העצובים כאילו הם מספרים את מחאובע הקשים לא בתלונה ותרעומת אלא בהכנעה ובקשות רחמים לא הייתה מסרבת לרי זה ותועמת מהאטמרק כתינוק חולה עושה רצון עימו ומגמי מסמי רפואה ותנת לו והר שלי עמד כן נגדה מתרגש ואינו מבין עדיין קראוי טעמו של זה הקאב הגדול שהיה רשום על פני בילה וספתיה המלובנות וטעמן של אלו אדמהות הרותכות שנשרו מענה הטיפות טיפות לתוך קף של תבשיל בכל פעם שהייתה מושיטה אותה לפייה לבוא היה הומה לה ומתמשך אליה בכל מהמצאי כוח קלטה נפשו לחבקה ולדבר עליבה לבקות ולעשיך דימותיו עם דימותיה יחד והאילו אמרו לו שקה להבמות היה עושה זאת בסמך עוב רצון אבל הוא היה עומד מנגד והיינו זז ממקומו מפני הבושה שגדול כוכה של בושה אצל בני ישראל הקשנות כובשת את אהבה וקשה כמבט היה עומד נכלם ומתבייש מתגנב ומביטלר מרחוק רבי אברהם וריזה עמדו להם לבדם ביילקתי הבית היא מטפחת פעמים עליבה ומכנכת חותמה בבית יד של קסותה והוא אי נב מרטיבות ושנהם מנענים פעם על הר שלי ופעם על בילה רבי אברהם מחליק את סכנו ומחככת מצחו וליבוא צועק הוי הריבונו של עולם הפיתה הוא ראה את חרפתנו חרפת אמחה ישראל סוף פרקי בספר השישי בספר אמק הבחר