 Det er et meget stort skridt, vi tager i dag, og det er vi utrolig stolte af. Det store skridt, som foremanden for Aarhus Universitets bestyrelse, Mikkel Christiansen, snakker om, ligger gennemt her, i den dybe kælder under Institut for Physik og Astronomie på Aarhus Universitet. Under masser af sølpapir og geogævløslinende konstruktioner gemmer den sig. Aarhus Storage Ring in Denmark 2. Eller, mere poetisk Astrid 2, en af verdens mest avancerede partikelakselaraturen. Og hvad er så en partikelakselaraturen? Det er faktisk kun en lampe, en rønken lampe, men det er en forholdsvis avancerede lampe. Ja, kun en avancerede lampe lød det med jyske underdrivelse fra Centerleders søren Pabbe Møller, da han sammen med blandt andre uddannelsesminister Morten Østergaard indvidde den 46 meter lange og mange millioner kroner dyrelampe. En partikelakselaratures arbejde består i at accelerere atomare partikler op i nærheden af lyses hastighed. Når partiklerne når den hastighed udsender de et intens lys i form af synkrotronstrolling. Og det lys kan fortælle forskerne en masse om de enkelte atomers placering og funktion. En af de mange forskere, der glæder sig til at lave eksperimenter med Astrid 2, er fysikeren Philipp Hofmann her. Vi bruger den til at undersøge den elektroniske struktur af nye materialer, som grafen eller andre nye materialer, som er det meget grundforskning nu, men det er materialer, som kunne blive enormt vigtige for os i fremtiden. Det er de såkaldte infrastrukturmidler til forskningen, der har gjort det muligt at bygge Astrid 2. Philipp Hofmann er sikker på, at pengene er givet godt ud, og at der vil være store interesse for at bruge acceleratoren. Det tiltrækker mange forskere fra hele verden faktisk, der kommer til overhus for at udføre eksperimenter med synkrotronstrolling fra Astrid. Nu har vi den nye Astrid 2, som er en helt enestone synkrotronstrolingskilde, specielt til at lave energiere. Men det er langt fra kun grundforskningen indenfor partigelfysik, der har gavnet den nye maskine. Lektor Thomas Woerbjensen forsker blandt andet i proteiner, struktur og fremtidens ledmidler, og forhempelig af Astrid 2 også en vigtig brig i forskningen. Vi er behov for at forstå, hvor ledes proteiner i kroppen struktur påvirker deres funktion. Og vi er også behov for at forstå strukturen af ledmidler, vi anvender i behandlingen af forskellige sygdom i immunsystemet. Jeg tror, vi vil være meget bedre af land til at forstå det område, der hedder protein og uden strukturs betydning for immunsystemet. Vi har arbejdet på vej, der detaljerer de her bindingsmekanismer i immunsystemet bedre, og jeg tror bestemt at Astrid 2 bliver en vigtig komponent i, at komme til bunds i nogle af de spørgsmål her. Så måske kan Astrid 2 altså hjælpe forskningen med at skabe nye kemiske forbindelser, som vi i en dag kan købe på arbutikken i form af ny medicin. Og hvem er det så egentlig, der har bygget den her gigantiske maskine, som forskerne nu skal i gang med at bruge? Ja, det er faktisk teknik og ingenører, der til daglig også har deres gang, som ansatte på Aarhus Universitet. En af dem er maskinkonstruktør Henrik Jule. Det er jo ikke nogen flog til andre steder, kan man sige, og som bliver nævnt nogle gange blandt andet, så er det jo ikke hyldevare, man går ned i en tømmerhandel af køber. Så det har været udviklingen fra dag 1, og det har været troligt spændende. For at acceleratoren fungerer perfekt, skal spejler afbøje lyset ekstremt præcist. Indenfor at nævne på en halv grad, skal spejlene kurvosteres indenfor en tusind del af en grad. Og her måtte Henrik Jule, som en anden geogærløs, kommer at opfinde en ny metode til at fininstille helt små bevægelse. I det tilfælde skal spejlene være indenfor strålingsafskærmningen ved Astr2, og det betyder, at det først skal motoriseres, og for danne er det en meget, meget fin opløsning, det skal køres med. Derfor prøver vi at tænke lidt utraditionelt, og i stedet for udviklingsarm, så kommer vi på, at man måske kunne ved albergen Konus, en meget fin Konus, for at styre det i justeringsmuligheder, der skal være der. For det spejl her, der taler om tre justeringsmuligheder her. Man skal have en pitch, en roll og en jog. For at få de her bevægelse, som vi snakket om før, der har vi så udstyret spejlholder med tre axler, som kan justere, som skubber op og ned her på to kudelager. Den Konus, den har her, bestemmer selve opløsningen, sammen med den motor, som nu vil komme til at skubbe på det her. Henrik Jule har de sidste fire år brugt utalige timer og mange weekender i Kælderen på fysikerstronomi. Det har også kunne mærkes på hjemmefronten. For et tidspunkt var det også sådan, at hun egentlig sagde, at hun kunne godt tænke sig i astrig, for at få lige så meget af det mærke som den her dam har fået. De nye muligheder, vi får igennem Astriget 2, er, at vi får lejlighed for at kigge på materialer på en skala. Vi har ikke kunnet føre på nanoskala, på små strukturer, på krystaller, som kan kunne laves i meget små dimensioner. Man vil sikkert om de også kunne se på helt nye enskaber, men overhovedet ikke kan undersøge om de nuværende teknikere. Det er derfor, de er en stor dag for Aarhus Universitet og for Dansk forskning, men også for forskningen uden for Danmarks grænser. Derfor er jeg også rigtig glad og stolt af, at jeg nu kan få lov til at give i håndtaget at starte Axel Arthorn. Med disse ord, så vil jeg så åbne Astriget 2.