 חיקוי והתבוללות קטר ראשון This LibriVox Recording is in the public domain Read by Omri Lermar, Jerusalem קטר ראשון של המאמר חיקוי והתבוללות מתוך אסופת מאמרים על פרשה דרכים מעט אחד העם בשם חיקוי אנו מכנים על הרוב לגנאי כל מה שאדם אומר ועושה חושב ומרגיש לא ממאמקי עולמו הפנימי כתול אדם הוכרחת ממצב כוחותיו הנפשיים וייחוסם אל העולם החיצוני כי אם מפעת הנטייה התבועה בו להתדמות אל אחרים הוא מפני שהם כך עפו כך אם כדעת פילוסופים ידועים, הטוב המוסרי הוא טוב בעצם, והרע הרע בעצם ואנו מבחינים בין שנייהם לא על פי הקיישי השכל כי אם על פי חוש מוסרים מיוחד הנטוע בליבנו אז הרשאים אנו בוודאי לחשוב את החיקוי לפחיתות מוסרית אחר כי החוש המוסרי שבליבנו אינו אומר טוב למידע של כופים זו אבל, אם כדעת אחרים, ההבחנה בין טוב לרע מיוסדת על שיקול שחר כל דבר כנגד הפסידו ביחס להצלחתה והתפתחותה של החברה האנושית אז אפשר להתיל ספק בצדקת משפתו של החוש המוסרי בנידון זה יכול להיות אמנם שיש הפרזה ונטייה לצד אחד בשיטתו של אותו חוקר צרפתי, תרדה, היושב ודורש בשנים האחרונות כי כל ההיסטוריה אינה אלה פרי החיקוי הפועל לפי חוקים ידועים אבל התבוננות כלשהי דייה להביא אינו לידי הודעה בעיקר הדבר כי מידע מגונה זו היא באמת אחד מן הדברים שעליהם עומדת חברת האדם ושבלעדיהם לא הייתה יכולה להיברע ולא להתפתח אחר שנבראה הגע בעצמך אילו היו בני אדם מתבעם בלתי נגררים במה ומה זה אחר זה אלא כל אחד חושב מחשבותיו ופועל פעולותיו רק ממהמקי עולמו הפנימי מבלי להימשך אחר שום כוח הנובע מנפש אחרת וכי בני אדם כאלו יכולים היו להגיע לכניינים חברתיים מוסכמים לחוקים ומנהגים קבועים למושגים דתיים ומוסריים משותפים לכל וחדומים מן הדברים שבכללם הם אמנם תולדות טבעיות מסיבות כלליות אבל בפרטיהם היא אפשר להם בלי סיבות הצדדיות אינדיבידואליות ומה שעולה על הכל, איך הייתה הלשון נברט ומתפתחת בעיזו חברה עם איש לא היה מחכה את ראה הוא אלא כל אחד היה ממתין עד שמצב כוחותיו הנפשיים יביאה הוא לקרוא לכל דבר דווקא בשם פלוני כמו שקורא לו חברו ואם אין לשון אין דעה והאדם לא היה מתרומם לעולם על הבעימה ועולם גם החיקוי לא היה מספיק לסבב התפשתותם של כניינים אלו בין כל אישי החברה אם היה מביא את כל אחד מהם לחקות כל חברה במידה אחת בשווה שהראה זה היה מספר נושא החיקוי שווה למספר המחקים והיה חול אחד בוחר לחיקויו בכל דבר נושא אחד מהרבה לפי מצב כוחותיו הנפשיים וחזרה איפה השאלה לי מקומה כדי לצור צורה אחת לכל החברה צריך על כן שיימצא לו החיקוי מרכז אחד כללי אשר כוחו יהיה גדול למשוך לב כל הלבבות את הקרובים אליו בלי אמצאי ואת הרחוקים באמצעות הקרובים ולהיות ככה הנושא היחידי או הראשי לחיקוים של כולם מרכז כללי כזה נמצא באמת בכל חברה בראשית התפתחותה ובייחוד באותה העת הקדומה כשרוח האדם הייתה מתייגת לטפס ולהעלות מתהום הבהמיות לחיים אנושיים חברתיים במצבו השפל, הו, שאנו מוצאים דוגמתו גם אתה אצל השבטים הפרעים ביות האדם כל ימי חייו בסכנת מידית מכל סתדיו, הרגיש ביותר את ערך הכוח ויחבד את תחזק ממנו כמלך אלוהים איני חול משפחה או שבט היו נשואות אז בירעת הרוממות אל ראשה ומגינה נשיא אלוהים אשר בתוכה והיישות הפרטית של כל אחד עם כל תכונותיה אונטיותיה כמו נתבטלה לגמרי מפני הדר גאונו של האידאל הזה על כן לא יפלא כי היה הוא המרגז הראשית שאליו נמשכם אליה מידת החיקוי שבליבות בני חברתו בזמנו ובלי כוונם יוחדת בלי כל מטרה עצמית רק בעקב התבטלות היישות השפלה מפני הגבוהה עליה נעשו דבריו ומעשיו והליכותיו לכניין הכלל כולו הכניין הכללי הזה עבר בירושה מהוות לבנים וגם בתוך הבנים בכל דור היה נשיא אלוהים ששמר נחלת עבות באמונה והוסיף עליה גם משלו. במקום שלו הייתה מספקת עוד לצורחי החיים ההולכים ומתפתחים וגם הוספתו נעשתה לכניין הכלל על ידי החיקוי וככה נתרחבו ונתפשתו בנקל אורחות חיים כלליים וקבועים בתוך כל חברה עד כי היו אישה הבירבות הימים כהעתקות רבות מתופס אחד כללי אין לך אומה או חברה בעולם ואפילו מין המאוחרות הרבה שלא נמצאה בראשיתה במצב זה או קרוב לזה מצב ההוויה והתלגדות היסודות הנפרדים לגוף חברתי אחד מסביב לאנשים מרכזיים על ידי חיקוי של התבטלות אלא שבזמנים המאוחרים אחר שהתקדמה כבר אורח האדם במידה ידועה תוכל להיות סיבת ההתבטלות ועל כן גם סיבת החיקוי וההתלגדות החברתית לא רק הכוח הגשמי כי אם גם איזה כוח רוחני גדול אבל החיקוי ממין הזה שמרכזו הכללי הוא איש חי רב בעלים מתמעט והולך בהכרח מדור לדור לפי שכל דור חדש מקבל בירושה מן הקודמים לו את תוצאות החיקוי הדאז את הדברים שנעשו כבר לכניין כללי וכל מה שדברים אלו הולכים ומתרבים כן הולכת ומשתלמת צורת החברה בכל חלקיה עד שסוף סוף יגיע הזמן שתהצורה זו שלמה ומוגבלת מכל הצדדים מבלי שיימצאו עוד ראשי הדור החי מקום להתגדר בו להוסיף גם מצדם איזו דברים עיקריים מרכז החיקוי הכללי הוא על כן מיני אז רק העבר בלבד, אותם הגיבורים אנשי השם שהתביאו בזמנם דמות דיוקנם בצורת החברה וכמו שתוצאות החיקוי מכל דורות ההוויה נתלקדו יחד לצורת חיים אחת כן גם יוצרי הצורה הזאת בדורותיהם מתלגדים אותה למרכז חיקוי אחד כאילו היו כולם רק בריאה אחת מפשטת ונכללים יחד בשם עבות או ראשונים אשר ביחס אליהם מבטלים הדורות החדשים, הם ועירה שהם עםיהם את ישותם הפרטית ובירעת הרוממות נושאים איניהם להם ואומרים, אם הראשונים כבני אדם, אנו כחמורים ואם זה לא יכדל אז אמנם גם החיקוי בין איש לראה הוא בתוך הדור החי אבל רק בפרטים כתני ערך ובלי מרכז אחד כללי ועל הרוב גם סיבתו אחרת לגמרי תחת ההתבטלות הבעה מירעת הרוממות שאינם עוצה לה עוד בנקל נושא נעות בין בני ההוויה החיים כולם יחד מפיה עבר רגיל אתה חיקו יחאי את החי להתעורר על ידי ההתחרות הנובעת ממקור הכינאה והאהבה העצמת רבים מבני החברה מצליחים גם אז למשוך עליהם את איניה ולהתרומם על חבריהם על ידי איזו המצאות פרטיות חדשות, באיון או במעשה והצלחתם של אלו תעורר גם אחרים ללכת בדרכיהם לא מהתבטלות ישותם כי אם להפך מכינתם לישותם, מחבצם להתרומם גם הם למדרגת חבריהם וכמו ששונה חיקוי זה מן הראשון בסיבתו, כן שונה הוא ממנו גם בתכונתו במצב ההתבטלות רוצה האדם לחכות את רוחו של המחוקה, המתגלה בפעולותיו ועל כן מחכהו את האחרונות בשלמותן, מבלי לשנות ממתבעה שתבאה בהנהרו אחרי, המושכת אותו אחריה אבל במצב ההתחרות כל חפצו של המחקה הוא לגלות את רוחו העצמית באותן הדרכים שעשה כן המחוקה לרוחו הוא ועל כן משתדה להפך לשנות מן המתבעה שתבאה האחרון כהשתנות רוחו מרוחו של זה או מצבו ממצבו של זה וגם חיקוי זה מביא תועלת לכל חברה אם חיקוי ההתבטלות כלפי העבות הוא הכוח המעמידה והמחזיקה לבל תנוע לכל רוח הנה חיקוי ההתחרות בין אישה הוא הכוח המול ליכות תעלפנים לא ברש ותמורות פתאומיות כי אם על ידי המצאות קטנות תמידיות המצטרפות במשך הזמן לחשבון גדול ועוברות את הגבול שגבלו ראשונים סוף הקטע הראשון של המאמר חיקוי והתבוללות מעט החד העם חיקוי והתבוללות קטע שני וסליברבוקס ריקודינג איזו פאבליק דומיין רדבי אומרי לרנאו לרוסלם קטע שני של המאמר חיקוי והתבוללות מתוך אסופת מאמרים על פרשה דרכים מעט החד העם אבל לא לעולם מצטמצם החיקוי רק בתוך חוג כל חברה בפני עצמה התפתחות החיים מביאה סוף סוף את החברות השונות להתקרב זו לזו וללמוד לדעת אישה רעותה ואז מרחיב החיקוי את גבולו ועובר מחברה לחברה ומאם לעם תכונתו של חיקוי זאת תלויה בתכונת אותן החברות עצמן שפגשו זו בזו אם שוות או קרובותן במידת כוחן ומדרגת הסקלתן אז דרכן להתחיל שטיהן תכף בחיקוי של התחרות לומדות זו מזו דרכים חדשות להתגלות רוחן ומשתדלות לעבור זו את זו בדרכים אלו לא כן, אם אחת מהן קטנה וחלושה הרבה מחברתה בחוכותיה הגופניים או הרוחניים עד שתרגיש חולשת הדעת והתבטלות הישות ביראותה פתאום את רעותה הטובה ממנה אז מביאת ההתבטלות לחקות הליכותיה של האחרת לא לשם התגלות רוחה העצמית, כי אם מקובד והכנאה בלבד ועל כן חיקוי שלם בלי שינוי, ולא רק באותם העניינים שגרמה לה את ההתבטלות ושהחברה המחוקה הגיע בהם באמת למדרגה גבוהה כי אם גם בדברים שזו האחרונה עצמה אינה מחזיקה בהם אלא בעקב התבטלותה מפנה העבר הרחוק שלה, שמצד עצמו לא היה חוכו גדול כלל לגרום התבטלות לחברה אחרת מצב כזה מסוכן מאוד לקיומה של החברה הנמצאת בו ההתבטלות החדשה מפנה החברה הנוכרית מחלישה מעט מעט את ההתבטלות הישנה מפני העבות מרכז החיקוי עובר על כן יותר ויותר מן האחרונים אל הראשונה ורגש הישות הלאומית או החברתית, בעין לו על מה שישמוך הולך וחלה מעילב עד שליו סוף מגיעה החברה לאותו המצב הזר שאינו, לא חיים ולא מעוות, שריפת נשמה וגוף קיים ואז מתחילים אישה להוציא איש איש את ישותו הפרטית ממצב זה על ידי התבוללות גמורה בתוך החברה הנוכרית כשסיבת ההתבטלות היא הכוח הגשמי ולחברה החלושה אין תקווה להגיע גם היא לחוח גשמי גדול אז באמת אין לתקנה אלא התבוללות ובדרך הזה עבדו וחלו במקדם כל אותן האומות הקטנות שנכבשה ארצן לפני גדולות מהם כוח הזרוע, האידאל היותר מחובד בימים ההם הביא תמיד את האומה המנוצחת לידי התבטלות ישותה מפני המנצחת אוכש עברו עליה ימים רבים בעבדות ושפלות וידע קצרה להושיע לעצמה עבדה בלב בני הירעת הרוממות מפני העבות באחד-אחד עזבו ההתבוללו בתוך או יבטה החזקה ממנה אבל לא חכו מהלך העניינים הרגיל כשההתבטלות באה מצד כוח רוחני גדול הכוח הגשמי הנוכרי נראה לכל על פי פעולותיו ואפשר להחלש להקטין ערכו או לעצור בעדו בעוד שהכוח הרוחני הבא מן החוץ אינו נראה לכל ואפשר למצוא תחבולות להקטין ערכו ואמצאים לעצור בעד מהלכו בתוך החברה הזרלו ולפיכך כשחוח הרוחני נוכרי גורם התבטלות באיזו חברה ואישה המתחילים לחכות את החיים הנוכרים שהוא מתגשם בהם נמצאים בתוכה תמיד פטריותים המשתדלים להקטין ערך חכוח הנוכרי בעיני בני חברתם ולהרחיק את האחרונים לגמרי מגבול החיים הנוכרים כדי שלא ירעום ולא יווינום ולא ימשכו אחרי הם הפתאיות עם האלם הצליחים על הרוב להניח אבני מחשול על דרך התפשתותו של הכוח הנוכרי ולעצור ככה בעד החיקוי בראשית פעולתו אבל הצירה זו אינה רפואה שלמה והחברה עומדת תמיד בחזקת סכנה שם היגרמות נאי החיים לשוב ולקרב את המרוחקים בזרוע ואז תשוב ההתקרבות להביא לידי התבטלות ההתבטלות לידי חיקוי והחיקוי לידי התבוללות ולא עוד אלא שגם ההתרחקות עצמה דרכה לפעמים להגדיל עוד את ההתבטלות בלב רבים הרואים את החיים הנוכרים מרחוק וחומדים אותם בליבם מבלי שיוכלו להתקרב אליהם עד שפורצים את הקדר בפעם אחת ונמלטים אל מכנה האויב והניסיון הזה סופו על הרוב לפקוח איני ראשי החברה וחכמיה ואשרי להם ולחברתם כשהגיעו לכך בעוד מועד לראות ולהבין כי לא החיקוי מצד עצמו מביא לידי התבוללות כי עם ההתבטלות היא המסבבת את ההתבוללות באמצעות החיקוי וכי על כן תחת לעצור בעד האחרון צריך לבטל את ההתבטלות עצמה וגם זה באמצעות החיקוי רק בצורה התחרות כלומר צריך לסגל לחברתם אותו הכוח הרוחני שגורם להתבטלות באופן שלא תמצא עוד סיבה להבית בירעת הרוממות על החיים הנוכרים שבהם נתגשם הכוח ההוא אלא עד רבה תשתמש בכוח זה עצמו כדי לגלות את תרוחה העצמית באותן הדרכים שעשה כן המחוקה לרוחו הוא ומכיוון שהתייצבה החברה על דרך החיקוי הזה תביען ההאהבה העצמית להאמין בכוחה ולחבב את מעשי חיקויה המיוחדים לה יותר מהמצאותיה של האחרת בכל מה שמוסיפה לחקות באופן זה כן מוסיפה היא לגלות את רוחה בחיקויה לשנות יותר ויותר ממטבע שטבעה החברה המחוקה וכן הולך ומתחזק בקרבה רגש ישותה וסכנת ההתבוללות עוד עינה כך היה מעלך החיקוי במי קדם ביחוסם של הרומאים להשכלת היוונים ובעת החדשה ביחוסם של הרוסים להשכלת המערב אלו ואלו התחילו בהתבטלות מפני הכוח הרוחני הנוכרי ועל כן בחיקוי החיים הנוכרים המחשבה והדיבור והמעשה בשלמותם ופטריותים כקטון הרומי אשר ניסו לחסום הדרך לגמרי בפני זרם החיקוי הצליחו רק לפרקים והצלתם הייתה הצלה זמנית עד שכמו פטריותים פיקחים והתחילו לנהל את החיקוי בדרך ההתחרות להגשים את הכוח הרוחני סיבת ההתבטלות בחיי אמם המיוחדים לא אז שרה ההתבטלות מאלה והחיקוי הוסיף עוד עומץ לרגש הישות הלאומית אמא הכנסת ישראל בגלותה ולא נתבוללה בעמים למרות הנטייה לחיקוי השולטת במעולם עוד מימי הנביאים למדו אבותינו לבוז בליבם לחוח ההגרוף ולחבד רק את הכוח הרוחני ועל כן לא באו אחריכן בשום זמן לידי התבטלות ישותם מפני היד החזקה של מענייהם רק כוח רוחני גדול שנגלה לניהם לפעמים בחיים נוכרים יכול לגרום להם התבטלות ולמושחם אחרי החיים ההם בלי גבול ומנהיגי העם בדעתם את זה השתדלו על כן להרחיקו קליל מחייהם הרוחניים של אמים אחרים ולבלי תת מקום אף לחיקוי כלשהו ההתרחקות הזאת מלבד שהביא הרבים לפרוצ את הקדר בפעם אחת הנה לפי מצב עמנו בגויים לא הייתה יכולה לצאת אל הפועל בכל זמן אוכש באו ימי ההתקרבות והלכו ונמשכו בלי מעצור אז נגלה תמיד כי לחינם הייתה דאגתם של הפתריותים וכל השתדלותם בדרך ההרחקה הייתה ללא צורך לפי שלא רק נתיה אלא גם כישרון גדול לחיקוי יש בהמנו כל מה שישראל מחכה מחכה וייטב ובזמן קצר יגיע לסגלו את הכוח הרוחני הנוכרי שנתבטל מפניו ואז יקומו לו חכמים אשר יורו הוא להשתמש בכוח זה להתגלות רוחו העצמית ההתבטלות תעבור אז מאליה והחיקוי לובש צורת ההתחרות ומוסיף עוד עומץ לרגש הישות העברית סוף הקטע השני של המאמר חיקוי והתבוללות מעט החד העם חיקוי והתבוללות קטע שלישי This LibriVox recording is in the public domain Read by Omri Lernau Jerusalem קטע שלישי של המאמר חיקוי והתבוללות מתוך אסופת מאמרים על פרשה דרכים מעט אחת העם זמן רעבות קודם שכמו הלניסטים בארץ ישראל לבטל את היהדות מפני ההשכלה היוונית כבר התקרבו היהודים במצרים להיוונים ודרכי חייהם לרוחם וחוכמתם ואפל פיכן לא מצינו שנתעוררה בקרבם איזו תנועה חזקה לצד ההתבוללות עד רבה, הם השתמשו בידיותיהם היווניות לגלות על ידן ארוחה העצמית של היהדות להראות יופייה לכל העולם ולהשפיל מפנה גאון חוכמת היוונים כלומר על ידי החיקוי שסיבטו הראשונה להתבטלות מפני הכוח הרוחני הנוכרי הצליחו לסגל להם את הכוח הזה ולעבור אז מהתבטלות להתחרות ילמלא היו אותם אזכנים שתרגמו את התורה ליוונית בשביל יהודי מצרים מטרגמים עם זה גם את אפלטון לעברית בשביל יהודי ארץ ישראל כדי לעשות את הכוח וחניש להיוונים לכניין אמנו בארצה ובלשונו אז קרוב להאמין כי גם בארץ ישראל הייתה ההתבטלות עוברת להתחרות ובאופן עוד יותר נעלה ויותר נכבד להתפתחות רוח ישראל העצמת וממילה לא היו כמים אז באמנו בוגדים מראשי הברית ולא היה לו אולי צורך בחשמונאים על סיבתן התולדות הרוחניות שסיבתן הראשונה מונחת בזמן ההוא ומי יודע אם לא הייתה גם ההיסטוריה כולה של אמין האנושי בוחרת לאז דרך אחרת לגמרי אבל אז כןיםיהם לא אסוכן ורק בזמן מאוחר הרבה בימי הסקלת הערביים נעשה הכוח הרוחני של האיוונים בארצו ובכל זאת גם בעת ההיא על אדמת נכר עברה ההתבטלות בזמן קצר להתחרות והחיקוי בצורתו זו עשה נפלאות השפה, השפרות, הדת כולן חידשו את נוריהן ויחד עזרו לגלות רוחה העצמית של היהדות על ידי הכוח הרוחני החדש וכל כך היה הזכוח הזה לאחדים עם היישות העברית עד שלא יכלו חכמי הזמן להאמין כי נוכריעו להם וכי אפשר היה לי ישראל באיזה זמן גם בלעדיו ולא נתקרירה דעתם עד שמצאו הגדה קדמונית כי סוק רתס ואפלטון למדו חוכמתם מפי הנביאים וכל החוכמה היוונית בישראל שעבדו במאה החורבן ומיני עז עברו על המינו עוד הפעם שתי תקופות בזו אחר זו, אחת ערוקה של התרחקות גמורה ואחת קצרה של התבטלות גמורה אבל גם הפעם הנה הוא הולך וקרב כבר אלעקרה כי לא בשתיין היישוע כי אם בדרך השלישית שבין טיים תשתלמות הישות הלאומית על ידי חיקוי של התחרות סימני העקרה הזו נראו לא רק בהתאחרונה משנהסת לאומיות לדגל מיוחד בישראל כי עם עוד זמן הגון קודם לכן מצד אחד בבריאת ספרות איונית בלשונות אירופה על דבר רוח היהדות וערכה ומצד אחר, גם בתנועה לתיקון צורת היהדות החיצונית התנועה המעשית הזאת נחשבה אומנם בעיני רבים ובתוכם גם איזו מן המתקנים עצמם כפסיעה גסה לצד ההתבוללות אבל טעותי בידם כשההתבטלות הגיע כבר למדרגה כזו שאין בעלי המרגישים עוד שום קשר פנימי עם נחלת העבוד ורוצים באמת שתשתחרר חברתה ממנה על ידי התבוללות בחברה נוכרית אז אינם מרגישים עוד גם את הצורך להרים נחלה זו למדרגת השלמות הדרושלה לפי מושגיהם אלא עד רבה נוטים יותר להניחה כמו שהיא עד שתכלה ותובד מעלה ועד אז הם מחכים מעשה עבותיהם והמקרה מביאה מלך באיזה מין התבטלות מלאכותית לשעה קלה כאילו לא הם מהעושים כי אם רוח העבות היא שנתלבשה בהם באותה שעה ועושה מה עשים אלו באותו אופן שהייתה רגילה לעשותם לפנים גייגר חורץ משפטור שהכותב עברית בזמן הזה אינו משמיע כלל לרוחו העצמית מה שמוציא מכל מוסו אלא שלא במתכוון הוא חי אז בעולם אחר עולם התלמוד והרבנים ונמשך אחריהם במעלך מחשבותיו והמשפט הזה צודק באמת ביחוסו לרוב חכמינו שבמערב כמו שיהידה להם סגנונם שנפסה כבר הקשר בין שפת עבותיהם ובין ישותם הפרטית אבל אותם הסופרים העבריים שבצפון ובארץ ישראל ששפה זו עודנה גם עתה חלק מישותם מרגישים בשעת כותבה להפך את הצורך לכתוב דווקא מתוך עצם רוחם הפנימית ומתמצאים על כן לתקן את הלשון ולהרימה למדרגת השלמות הדרושה עד שתוכה לרוחם כמו שכך הייתה רוח העבות מתלבשת בהבזמנם אוכשנו רואים איפה את גייגר זה עצמו וסיאתו מקדישים כל ימיהם וחוחותיהם לתיקונו של חלק אחר מנחלת העבות לפי מושגיהם והאינם יכולים להסתפק פה במשם הסתפקים שם הרי זה לנו עוד נאמן כיפו הוא מקום חיותה על ישותם העברית אשר לא מתא בליבם אלא נצטמצמה וכי חפצם האמיתי והפנימי בין שמודיםכם לעצמם ולאחרים או לא הוא לגלות את תעוכה העצמית באותן הדרכים שעושה כן המחוקה לרוחו מפני התבוללות אין ומתינו צריכה איפה לראו גם לעתיד לבו אבל צריכה וצריכה היא לראו מפני התפרדות כי אחר שתחונת עבודתם של בני אמנו להשתלמות ישותם הלאומית תלויה בכל מקום בתחונת הכוח הרוחני הנוכרי הסורר במקום ההוא והמעורר אותם לחיקוי של התחרות הנה יש לדאוג שמה תתפרד העבודה הזאת לדרכים שונים לפי השתנות הכוח הרוחני בארצות שונות עד כיבירוות הימים לא יהיה עוד ישראל גו אחד אלא שוותים שוותים נפרדים כמו שכך היה בראשית ילדותו ודאגה זו יש לה באמת סימוחים מן הניסיון הנה בהרצות הצפון למשל קיבלו בני ישראל את ראשית הסקלתם מאחריהם שבאשכנז נושא ההתבטלות ואימה גם מרכז החיקוי היה להם אז לא הכוח הרוחני הנוכרי שבמקומם כי אם זה שראו באחריהם ההם ועל כן חיקוי את האחרונים חיקוי שלם מבליסים לב לשינוי המקום והמצב כאילו היו גם הם אשכנזים גמורים לכל דבריהם אבל לאחר זמן כששגלו להם הצפוניים את ההזכלה במידה ידועה והרגישו בנפשם את הכוח החדש עברו מהתבטלות להתחרות גם ביחוסם ליהודי אשכנז והתחילו לשנות ממתבא שתבו אלו לפי השתנות הכוח הרוחני בארצות מגורם ויהודי צורפת אדם גם אתה נושא ההתבטלות אבל גם שם אין המצב הזה אלא זמני עד שירגישו האחרונים בנפשם את הכוח החדש וככה כל מה שאיזה חלק מהמינו מוסיף כוח הרוחני כן הולך הוא משתחרר מתחת שלטון החלק האחר מרכז חיקויו לפנים וכן הולך את סכנת ההתפרדות הלוך וגדול אבל גם מן הסכנה הזאת יש הצלה אחת ורק אחת כמו שבמצב ההוויה מגיעה החברה להתלכדות אישה למרות נתיותיהם העצמיות על ידי איש מרכזי שבתוכה כן גם במצב ההתפרדות תוכל האומה להגיע להתלכדות חלקיה למרות נתיותיהם המקומיות על ידי מקום מרכזי אשר מצד עצמו לא בשביל איזה יחס מקרה וזמני יהיה כוחו גדול למשוך עליו כל הלבבות לסבב לכל חלקי העם המפוזרים התבטלות במידה ידועה באופן שתוצאות חיקוי ההתחרות של כולם תמצאה נלהן בו כור מצרף וקשר מעחד ואם במה ההתפרדות הראשונה של ילדותו של אמנו הספיקה גבורת דוד עם חוכמת שלומו לברוא לו מקומר כזה כזה ששם עלו שוותים שבטאיה הנה אתה בזיקנותו לא גיבור בגבורתו ולא חכם בחוכמתו או אשיר באושרו יעצרו עוד כוח לברוא בריאה חדשה כזו ושלא בתובתם את ידים על כן ורוצים באחדות האומה להיכנה סוף סוף מפני ההכרח ההיסטורי ולעשת איניהם למזרח אל מרכז החיקוי הקדמוני סוף הקטע השלישי וסוף המאמר חיקוי והתבוללות מעט אחד העם כהן ונביא קטע ראשון This LibriVox recording is in the public domain Read by Omri Lerma Jerusalem קטע ראשון של המאמר כהן ונביא מתוך אסופת מאמרים על פרשה דרכים מעט אחד העם המכניקה מלמדת כי שני כוחות של תנועה שאחד מהם פונה למשל למזרח והשני לצפון כשהם באים כאחד הם מולידים תנועה בעינונית ולא לכן ולא לכן אלא הולכת באמצע בזמן שהיו בני אדם רגילים ליחס כל תנועה לרצון מניע היו אולי מפרשים גם את החיזיון הזה כאילו עשו שני הכוחות המכוריים פשרה ביניהם ומרצונם הטוב באו לכלל הסכמה שיסתפק כל אחד במועט כדי לתת מקום גם לחברו אבל עכשיו שאנו מבחינים בהתנועה רצונית למכנית הרי אנו יודעים כי לא בדעת ורצון מולידים פה הכוחות המכוריים את פשרתם כי עם הדרבה כל אחד מהם עושה רק את שלו משתדל לבלי לזוז ממעלכו אף כאילו לא נימה אלא שמן ההשתדלות הזאת עצמה של שנייהם יחד יוצאה ממילה התנועה שלישית ממוצעת שאינה מתאימה בשלמותה לא לזה ולא לזה גם תנועות הכוכבים במסילותם מוגבלות כידוע לא רק על ידי ייחוסו של כל אחד מהם בפני עצמו אל השמש אלא נוסף על זה גם על ידי פעולותיהם אלו על אלו בדרך מהלחם המכריכות את כל אחד להינטות במידה ידועה מן הדרך הרצויה לא לבדו שהיה הולך בה אם היה הולך ייחידי ולו היינו זוכים אפור או כפיתגורס לשמוע ברוזננו את ההרמון ישמימית היינו שומעים אולי רק התמרמרות מידית בין העולמות העליונים שכל אחד חוגר שערית כוחור לכבוש לו דרך על פי נתיאתו הפרטית ואינו רוצה לבטר משלו בשביל חבריו אפילו כלשהו אבל מתוך שכולם עושים כן אין גם אחד מסיג חפצו הפרטי במלואו וככה יוצאה ההרמוניה החיצונית מעלה על ידי פעולותיהם של כולם ובלי הסכמת אף אחד מהם ולא עוד אל השיעים בדרך נס היו מקצתם פתאום מה שאנו קוראים רוח אב לב עד שהיו יוצאים מחוג חפציהם הצער להבין ולהכיף גם את חפצי חבריהם והיו מפנים מקום זה לזה בעין יפה אז היו סדרי בראשית נהרסים רגע אחד והעולם היה חוזר לתה וווהו ולמלא ניתנה רשות לעין לראות את הנעשה ואם קי העולם הקטן בנפש האדם היינו רואים גם שם חיזיון דומה לזה חכמי ישראל הקדמונים שהביטו על הכל באספקלריה מוסרית ראו בחיי הנפש רק שני כוחות מקוריים היצר הטוב והיצר הרע והמלחמה בין שני אלה הכוחות המתנגדים נמשכת כל ימי האדם להרף ובלי לאות והאין שום אפשרות לעשות שלום ביניהם אחר שכל אחד רוצה דווקא להשיג כל חפצו בשלמות עד הקצה האחרון היצר הרע הורה בהחלט והאין בו אף ניצוץ טוב אחד עד זקנה וסיבה עורב הוא לאדם מסיתו למעשים רעים ומעורר בו טעבות שפילות וכל מגמתו פרידת בעליו עד הדיותה התחתונה של חת וזוהמה ולא ידע רכם הוא לאומתו היצר הטוב טוב הוא בהחלט אינו יכול לזבול את הרע באיזו צורה ובאיזו מידע ולאיזו מתרע שתהיה מתאב כל הוולי העולם הזה ואפילו ההכרחיים מפעת פריטות המעצמית וכל יסקו והמלוא הוא להרים את בעליו מעל המעלה ולעשותו רוחני כולו ייקו ודין את ההר זהו איפה הכלל שאוכזים בו שני היצרים כל אחד מקצה אבל מפני זה עצמו ששנייהם אוכזים בו אין גם אחד נוקב את ההר אלא התנועה בינונית המגיעה לפעמים למדרגת הרמוניה ידועה יוצא מתוך פעולתם יחד והנה נותנת לא לזה ולא לזה להחריב את העולם על ידי נטייה מוחלטת לצד אחד בלבד ומעשה היה תספר הגדה אחת יפה שתפסו הצדיקים את היצר הרע וסמו עליו משמר והיה היצר הטוב השליט היחידי בעולם במשך שלושת ימים ובעי ביעתה בתיומה ולא השתקר וחכמי אירופה האחרונים המביטים על הנפש בהספקלריה אחרת לגמרי מוצאים בעומנם הרבה יותר משני כוחות אבל פעולות הכוחות האלו הם מציירים להם גם כן באופן דומה לזה חוקר אחת סרופתי פולהן רואה נפש האדם כאילו היא חברה אחת גדולה ובה אישים לעין מספר רשמים מושגים רגשות, נתיות וכולי שכל אחד מהם חי חיים מיוחדים לעצמו הוא מתמצל הרחיב ממשלתו בלי גבול לחבר אליו כל המתאים לתכונתו ולגרש הלאה כל המתנגד לה ובכלל להדביע את חותמו בלבד על כל החיים מבלי לדאו כלל למציאות חבריו ומבלי לסגת אחר בשבילם אפילו צעד אחד אפילו לשעה קלה אלא אם כן נדחה ממקומו בעל קורכו על ידי אחד מחבריו שגם הם עושים כמה עשהו וגם אז אינו מתייאש ואינו רוצה להסתפק במועט אלא עומד הכן כל הימים חגור בכל קורכו ועורב לשעת הקושר שיוכל לשובו להתנהר כדי להכניע תחתה ואת הכל והעבודה הזו של כל המון בני החברה ההרוחנית הזאת צרי לב וצרי עין השואפים לכל אחד להיות יחיד בעולמו עבודה הזו עצמה היא המולידה בעדם חיים מורכבים ורחבים מרובי צדדים וגוונים שונים שכל הכוחות לוקחים חלק בהם מבלי שיעשיג גם אחד מהם אף חצית אהבתו בירבות הימים אחר תנועות שונות לצדדים שונים יתכונן שיווי משקל תמידי בין כולם באופן שהתנועה הבינונית תלך תמיד בדרך אחת מוגבלת מבלי שיוכל עוד איזה כוח להתפרץ פתאום מעבר לגבול שהוא סגור בו בעל כוחו ואז אנו רואים בנפשו של אדם ההרמוניה המוסרית הלוקחת לבינו ביופיה החיצוני ושחכמי יוון אבות היופי היו משתוקקים לה והראו בתחליט השלמות האנושית כל המורכב יפה ומרובי צדדים שאנו רואים בעולם ודעתנו נוחה אמנו אינו איפה אלא התוצאה הבינונית מתוך התנגשותם של איזו כוחות מקוריים בעוד שאלו האחרונים עצמם הם להפך פשוטים ונוטים לצד אחד בהחלט ורק כדידי שיפת כל אחד מהם על הצד הפרטי שלו מבלי להשיגו עולמית יוצאה ממילה הרכבת כולם כאחרד לתנועה בינונית או הרמוניה תמידית מנקלה לזה אינם יוצאים גם חיי החברה האנושית עם כל המון סדדיהם ואף היותר נעלים שבהם השכליים והמוסריים אין לך רעיון גדול בעולם שהגיע למדרגת כוח פועל השרלון נמצאו לו בראשיתו אנשים המסורים לו ורק לו בכל כוחות גופם ונפשם אנשים כאלו מביטים על כל החיים רק מצד רעיונם בלבד ורק על פי בלבד יחפצו לתקנו למ מבלי לתת חלק לכל יתר הכוחות שאינם נשמעים לו ומבלי להשגיע גם על חוקי הטבע הסמים מעצור לפעולתם אלא ייקוב הדין את ההר ואף על פי שלא הכוחות האחרים ולא חוקי הטבע אינם נסוגים אחר מפניהם וההר נשאר בלתי נקוב הנה אין עבודתם בכל זאת לבטלה הרעיון החדש נעשה על ידם לחוח מקורי המושך ימו את החיים לצד אחד מיוחד כמו שכך עושים יתר הכוחות איש לצידו וההרמוניה סוררת בחיי החברה ביותה תוצאת תנגשותם של כל הכוחות מוכרחת איפו להשתנות מעט או הרבה על ידי תוספת כוח חדש ולפי שאין שום כוח מגיע לעולם לידי ניצחון שלם ומוחלט לכן אין שום אחד יכול להתקיים לעולם בלי שמירה מעולם מצד אותם האנשים המסורים לא ואם מה שיקרה פעמים רבות לאחר שהסער העיון החדש ראשם ידוע מהלך החיים נעשים בעליו עצמם רחבי לב המכירים ומודים שאי אפשר להתות הכול לצד אחד בלבד והרי הם שמחים בחלקם ומסתפקים באותה אפשרה המוכרחת שיצאה מאליה על ידי התנגשות הכוחות אז ימצאו אולי הם עצמם חן יותר הרבה בעיני המונדני החברה נושאי ההרמוניה הכללית אבל יחד עם זה יחד על רעיונה מהיות עוד כוח מקורי בפני עצמו וגם הראשם שכבר מעשה על ידו הולך ומשתנה ומתמעט על ידי פעולתם של כוחות אחרים ישנים וחדשים העומדים על משמרתם ושואפים להתמלא איש מחורבנו של חברו בעוד שהוא אין לו עוד נושא מיוחד אשר ישמריהו וחשבון האחרים וההבדל הזה בין שני מיני העבודה המוסרית לשם רעיון אחד הוא שהפריד בימי קדם בין הכוחנים והנביאים הנביא הוא בעל צד אחד רעיון מוסרי ידוע ממלא כל חדרי ליבו ובולע אותו כולו עם כל חושב ורגשותיו עד שאין ביכולתו להשיח דעתו ממנו הפרגע אינו יכול לראות את העולם על הדרך הספקלריה של רעיונו וכל חפצו והמלא הוא להגשים את האחרון בשלמותו בכל חזיונות החיים בעד העידיה על הזה נלחם הנביא כל ימיו עד מקום שידום הגעת הולך ומפזר כוחותיו בלי חמלה ובלי חשבון וסימת לב ולדרישות ההרמוניה הכללית הוא צופה תמיד רק במשך צריך להיות לפי ההכרה הפרטית שבליבו לא במה שאפשר להיות לפי המצב הכללי מחוץ עלו הנביא הוא על כן כוח מקורי פעולתו עושה ראשם על תכונת ההרמוניה הכללית בעוד שהוא עצמו אינו נגרר אחר ההרמוניה זו אל הנשאר תמיד כיצוני מצומצם שומר משמר צד אחד ואינו צרה בכל נטייה לצד אחר וואין לאל ידו לעולם להשיג חפצו במלאו לכן מלא הוא תמיד כאס ומכווים ונשאר כל ימר איש ריב ואיש מדון לכל הארץ ולא עוד אל השאמון בני חברתו אותם הגמדים מרובי הצדדים ילידי ההרמוניה הכללית קורים אחריו אביל הנביא משוגע איש הרוח ובגרביו עבוז יביתו על צמצומו וכיצוניותו מבלי שיבינו כי הם וחייהם עם כל סדדיהם הרבים אינם אלא קרקע עולם שספגה אל תוכה את השפה היוצה מתוך התנגשות ולותיהם של ענקים מצומצמים כאלו סוף הקטע הראשון קהן ונביא מעט החדה עם קהן ונביא קטע שני This LibriVox recording is in the public domain Read by Omri Lerner Jerusalem קטע שני של המאמר קהן ונביא מתוך הסופת מאמרים על פרשה דרכים לא חכו הקהן הוא עולה על הבמה אחר שכבר הצליחה הנבואה לפלס נטיב לרעיונה להטות את התנועה הבינונית במידה ידועה על צידה ולחונן ככה הרמוניה כללית חדשה בין הכוחות הפועלים ואף על פי שגם הוא הקהן משמש את הרעיון וחפץ בקיומו אבל הוא אינו מבני ענק וואין בליבו האוז הדרוש למלחמת עולם נגד היכרח והמציאות נותה הוא יותר להרכין ראש לפני היכרח ולכרות ברית עם המציאות תחת להישאר בצמצומו של הנביא ולדרוש מעט החיים מה שלא יוכלו לתת מרחיב הוא את דעתו והשקפתו על היחס שבינם ובין רעיונו באינו מבקש מה שצריך להיות כי אם רק מה שאפשר להיות כלומר לא עצם הרעיון בכל פרטיותו ושלמותו כי אם אותה ההרמוניה המורכבת שיצאה אל הפועל מתערובתו עם כוחות אחרים זהו דגלו של הכוהן אותו ישמור וועדוי לכם לא עוד נגד המציאות כי עם עד רבה בשם המציאות כל הקמים עליה הרעיון הכוהני איננו איפה עוד כוח מקרי אלא הרכבה מקרית מכוחות שונים שאין בינם שום יחס עצמי זולט מה שפגשו אלו באלו במקרה והתנגשו יחד על סדי החיים בזמן ידועה והיו הנושאים על ידי זה לשתף פעולותיהם בתנועה בינונית אחת הרעיון החי המוחלט השואפ לבלוע הכל ולמשול בכל המבלה ומחדש צורת החיים החיצונית והוא עצמו בלתי משתנה הרעיון המקורי הזה עבר ובטל ביחד עם נביאיו ולא נשאר ממנו אלא חוח מעשיו חותם שטחי שהספיק עלו השאלה התביעה בצורת החיים המורכבת ששלטה בזמנו מהכוענים אותרים את הצורה הזאת הישנה ומשתדלים לשומרה כולה כמו שהיא בשביל אותו החותם הנביאי שעליה גם לעומות העולם עמדו בזמנים שונים נביאים שהידלחו בארץ כרעיונות חיים בעלי גוף ואחר שהיטו את התנועה הבינונית הציד המעט או הרבה נפסקה הנבואתם צעת פעולתה נמסרה לקהנים לשומרה עד עולם אבל יותר על כולם הייתה הנבואה שורה על ישראל במי קדם לא בדרך מקרה כחיזיון זמני כי אם במשך דורות רבים בלי הפסק כאילו הייתה התכונה עצמית לו התבועה ברוכו הלאומי הרעיון העיקרי של הנבואה העברית היה ממשלת בכל הבריאה מלמעלה על ידי צדיקו של עולם האוכז בידו מידת משפט ושופט כל בריותיו בצדק ומלמט על ידי האדם שנברא בצלם וצריך להתדבק במידת כונו ולעזור לו כביכול בהנהגת עולמו בדרכי צדק הרעיון הזה אם כל תולדותיו הדתיות והמוסריות היה נשמת חייהם של נביאי ישראל רק בו ראו הכל וחוץ ממנו אין דבר נחשב ביניהם למעומה הצדק הוא היופי הוא הטוב הוא החוכמה והאמת הוא מבלדיו מהבל הם יחדיו וכשראה הנביא גזל משפט מצד האדם או מצד ההנהגה הליונה לא הרבה חקר על הסיבות המביאות לכך לא חפץ לשאת פנים אלא הכרח ולדון את עושה הרע לחף זכות ואם זה לא בא גם לידי ייעוש או ספק בכוח הצדק ובאפשרות נצחונו כי אם התמרמר הוציא את רוחו בדברים בוערים כאש ואחריכן הוסיף ללכת בדרכו להילחם מלחמת האידיאל שלו וליבוא מלא תקווה כי סוף סוף לאחר זמן עדו עדון העולם כולו צדיקת האדוני בזה אין הנביא יכול להתיל ספק אפלפי שרואה בעיניו כי דרך רשעים צלחה לפי שהרגשת היחרי החמוסרי להושיב את הצדק על תיסה הקבוד מושלת בו ממשלה יותר חזקה גם ממראי נב אך משפטים מדבר אותך קורה בלפחת וחרדה הצדיק התחתון לצדק העליון המשפטים האלה יקלו את מחובו והוא שב לעבוד עבודתו ולחיות באמונתו ונביאי הצדק האלה שהתנסעו ברוחם על גבולות עמים ומדינות והתיפו למשפט הצדקה בכל אמין האנושי לא חדלו מצד אחר להישאר אומנם גם בנים לאמם ישראל אף הם ראו בו את העם הנבחר וברם בו יכול לשומע להאמין שאין להם בעולםם אלא אותו בלבד אבל נטייתם לצד אחד לצד אותו העידה על הכללי הרתה פעולתה גם על לאומיותם באופן שגם היא אינה אלה כאין המשך מרעיונם היסודי כי אם כל תוקף אמונתם בניצחונו של הצדק המוחלט הנה מה שיסאו איניהם פעם בפעם אל קץ הימים יעיד עליהם כירוח הקודש שבליבם לחשל להם לפעמים מה הרבה ומה קשה עוד העבודה הדרושה לבני אדם עד שיגיעו לי דרךך וכי בעבודה כזו היא אפשר להסתפק בעובדים יחידים ונפרדים המתמקרים אליה איש איש בפני עצמו ממקומות ובזמנים שונים ובהפסקות בינתיים אלא שצריך שתמצא לה חברה אחת שלמה לדור בלי הפסק תהיה נושא תמידים יוחד לחוח הצדק לעומת כל שהרכוחות השולטים בעולם אשר מרצונה הטוב תקבל עליה את העבדות הזאת להישאר עד עולם תחת הממשלה המוחלטת של רעיון יחידי ולהימצא בעבורו במצב מלחמת תמידית עם מן הגוש לעולם ואת המשרה הזאת הגדולה ונשגבה אך לא יפה ומכובדה ראו הנביאים כדרכם תמיד לראות את חפצה מבקנימי כאילו כבר ישנו במציאות בעולם החיצוני על שכם ומתם הקטנה בההבתם אותה הידיעה ללאומי שלהם לא היה לא ממלכת כהנים כי אם מי ייתן כל עמדוני נביאים שהיא העם כולו גם הוא לחוח מקורי במוניה המורכבת של החיים האנושיים בכלל כמו שכך היו הם הנביאים עצמם בתוך החיים הלאומיים שלו בפרט אבל ככל כוח מקורי התנגש גם הרעיון הנבוי הקפול האנושי והאלאומי בעולם המעשיים כוחות אחרים אשר עצרו בעד מהלכו ולא נתנו היצעת ההתנגשות הייתה גם פה תערובת פעולותיהם של כל הכוחות בהרמוניה מורכבת חדשה ומתוך הרעיון הנבוי יצאה ככה תורת כוחנים מתחילה כל זמן שלא פסקה הנבואה לגמרי היו על כן הנביאים אנשי ריב לכוחנים עוד יותר מאשר לכל העם לפי שהם בעלי הרעיון החי עבו הוא בכל מקוריותו ממעקי לבם ובו לבד האמינו לכבוש את כל היקום לא יכלו להסתפק בדמות דיוקנו זו שנחריתה על חומר מורכב ונקפאה ונקבעה לדורות ולא עוד אל השראו בא לפעמים גם כאין מחיצה המבדילה הבין רעיונם ובין העם אחרי התנגדות הזו פסקה סוף סוף ביחד עם הנבואה כבר ראש העם התייצבה הקהונה אם גם לא תמיד נקראה בשם זה לבדה בתור יורש את יחידה של הרעיון הנבואי מבלי שיכול האחרון להגן על עצמו ולהמשיך פעולתו על תידר כו בעין לא עוד נושא מיוחד בתוך החיים לפיכך כשהגיע הזמנו של רעיון זה כלומר חלקו הכללי לצאת מגבול ישראל ולהיות לחוח פועל על ידי העולם כולו לא יחלה אותה היהדות הכהנית ללב אותו על דרכו ולשומרו בתוך עורתו המקורית בתוך המון הכוחות השונים שמלאו חללה של החברה רק רגע אחד התייצב על כן בתורכוח מקורי וכתיפה שנפלא לים הגדול נתערבה ונתרקבה פעולתו שם תייחף בעלפי פעולות אחרות מצדדים שונים כותבו מספר הכוחות הזרים לו גדול הרבה יותר מאשר במקום מולדתו לפנים לכן נגלתה פעולתו הפעם במידה עוד יותר קטנה ילמלא כמה אתה נביאי ישראל מכיווהם והתבוננו על תוצאת פעולתן בכל רחבי ארץ לא הייתה להם איפה כל סיבה עליישב בשלבה ולשמוח בניצחונם עד רבה ולשמוח של אלפי שנה היו מכירים עוד יותר את הצורך המוחלט במציאות נוסת מידי מיוחד לרעיונם הכללי היו מתמכרים מתני זה עוד יותר לרעיונם הלאומי וברגש עוד יותר בוער מאשר לפנים היו שווים וקוראים אתה מי ייתן כל עמדונאי נביאים קריאה מעין זו נשמע אומנם לפעמים באמת גם אתה מפי חכמים ורבנים מעלי התורה הידועה על דבר תעודת ישראל בעמים אבל לפי העמור נבדל את התעודה הנבואית מי שלהם בשלושה דברים אלף כל עצמותה היא לא גילוי איזו אמת לימודית חדשה והפצתה בכל העולם עד שלבסוף יקבלו ההקול והתעודה נמלאה כי אם משיכת החיים המעשיים לצד הצדק המוחלט בלי חול אפשרות להגיע באיזה זמן לניצחון שלם בית מהמשיכה הזאת בהיותה מעשית ולא לימודית דורשת על כן וכתנה עם מוכרח לאפשרותה לא התפזות מוחלטת של כנסת ישראל בין האומות כי אם עד רבה התאחדות והתרקזות כוחותיה במקום שתהיה יכולת בידה לנהג חייה בדרך הניאותה לתכונתה גימל ואין לה למשיכה זו כל תקווה לניצחון שלם על יתר הכוחות המושכים את החברה האנושית לצדים אחרים לכן לא יהיה לה וממילה גם לבעלה קץ ותכלה עד עולם אלא אם כן יחדל האדם מהיות עוד אדם וחייו חיי אדם כי אם צדיקים יושבים ועתרותיהם ברשיהם וניהנים מזיב השכינה סוף הקטע השני וסוף המאמר כהן ונביא מעט אחת העם מושה קטע ראשון This Libervox Recording Is in the Public Domain Read by Omri Lerner Jerusalem ראשון של המאמר עמושה מתוך אסופת מאמרים על פרשה דרכים מעט אחת העם כשאני שומע את החוקרים מתפלספים בדבר השפעתם של גיבורי ההיסטוריה על מהלך החיים של המין האנושי שהללו אומרים הגיבורים הם יוצרי ההיסטוריה והעם אינו אלא לא, כי העם הוא הכוח המקורי וגיבוריו בכל דור הם אך תולדות מחויבות ממצבו של הדור כשאני שומע את הוויכוחים האלה אומר אני לעצמי כמה עלולים הפילוסופים לעצום איניהם מראות מה שלפניהם ולבקש בדרכים רחוקים את הקרוב להם והרי הדבר גלוי שגיבורי ההיסטוריה האמיתיים כלומר אלו שנהיו לחוחות פועלים בחיי המין האנושי לדורות אינם כלל בריות מוחשיות שהיו במציאות באיזה זמן כי אין לך הגיבור היסטורי שלא נצטיירה הצורתו הרוחנית בדמיון העם באופן שונה לגמרי ממה שהייתה במציאות והציור הדמיוני הזה שיצר לו העם לפי צרחה ונתות רוחו הוא הגיבור האמיתי שהשפעתו מתמדת והולכת לפעמים אלפי שנה ולא האוריגינה למוחשי שהיה זמן קצר במציאות והם לא ראה הוא כלל כמו שהיה ושאני רואה את המלומדים התאבקים באפר ספרים מוכתבים עתיקים בשביל להעלות מקברה מת גיבורי ההיסטוריה בצורתם האמיתית ומאמינים הם עם זה שמאבדים מעור איניהם אמת ההיסטורית אומר אני לעצמי כמה עלולים המלומדים להפליג בערכם של חידושיהם ואינם רוצים לראות דבר פשוט זה שלא כל אמת הארכיאולוגית היא גם אמת היסטורית וכל שאין רשומו ניכר במהלך החיים הכלליים אפי מצד עצמו אין מציאותו המוחשית בזמן מן הזמנים מוטלת בספק עד מעלפי רבבות הנמצאים שמציאותו של כל אחד מהם לעצמו היא בוודאי אמת במובן המוחשי אבל אמת שאינה מוסיפה ואינה גורעת כלום ולכן היא כאילו אינה במובן ההיסטורי ורטר של גטל למשל לא היה אלה ציור דמיוני אבל מאחר שהשפעתו על הדור ההוא הייתה גדולה כל כך בגללו המאבדים עצמם לדעת הרי הוא מצוי אמיתי במובן ההיסטורי הרבה יותר מאיזה אשכנזים מוחשי שחי באותו הדור לא בדמיון אלא במציאות ממש הוא מת ונשכח מלב והיה כאילו היה ועל כן אינים מתפעל כלל כשמעלים המלומדים במצודתם איזו אמת חדשה ביחס לגיבור ההיסטורי ידוע כשמראים הם באותו תמופתים שפלוני הגיבור הלאומי החי בלב העם הוא משפיע על הלך רוחור לא היה ולא נבראה או שהווייתו המוחשית לא הייתה דומה כלל לתמונתו שנחקקה בדמיון העם אלא אומר אני לעצמי במקרים כאלה כל זה טוב ויפה ובבדאי עתידה אמת זול עם חוק סעיף אחד או פרק אחד בספרי הארכיאולוגיה אבל ההיסטוריה לא תמחוק את גיבורה בשביל כך ולא תשנה את ייחוסי הילב לפי שההיסטוריה האמיתית אין לה עסק עם פלוני בין פלוני האיש אמת שלא נגלה אלה למלומדים ולא לכלל העם היא יודעת אחת הגיבור החי שנחרת בלבבות והיה לכוח פועל האם היה כוח הזה בזמן מן הזמנים אדם חי מהלך על שתיים או שלא היה מעיקרו אלא ציור נפשי שנקרא עליו שמו של איזה אדם מוחשי בין כך ובין כך מציאותו ודאית לה מפני שפעולתו מורגשת לה ולפיכר כשאני קורא את הגדה בליל פסח ורוחו של משה בין אמרם זה גיבור הגיבורים עוד אור על מפתן ההיסטוריה שלנו מרחפת לפני הוא מרוממת אותי לעולם העליון אין איחש כלל באותה שעה לכל אותן השאלות והספקות שחכמאו מות העולם מונים אותנו בהם אם באמת היה האיש משה במציאות אם באמת חי הוא פעל באופן מתאים למה שמקובל באומתנו אם באמת היה הוא מושיעם ישראל ונותן התורה הזאת בצורה שנשתמרה בידינו וחדומה מן השאלות אלה מבטל אני בליבי כל אלה בבת אחת בתשובה, פשוטה וקצרה זה מושיע האיש הקדמון שאתם מבקשים לברר מציאותו ומהותו אינו עניין אלה למלומדים שכמותכם ומושיע אחר מושה שלנו זה שצורתו קבועה בלב אמנו מדור דור והשפעתו על חיינו הלאומיים לא פסקה ממקדם ועד עתה ומציאותו ההיסטורית של מושה זה אין נעת לו יכלל בחתירותיהם כי אף אם הייתם מצליחים להראות בבירור גמור שמושה האיש לא היה כלל או שלא כך היה לא הגרה על ידי זה ההיסטורית של מושה האידאל זה שהלך לפנינו לא רק 40 שנה במדבר סיניי אלא אלפי שנה בכל המדבריות שהתלכנו בהם מי מצרים ועד הנה וכשהם שמציאותו של מושה זה אינה מוטלת בספק אצלי כך גם מהותו ברורה לי ואינה עלולה להשתנות על ידי שום מציאה ארכיאולוגית וכך אני אומר הרי האידאל הזה הוא החמנו והיוצר בצלמו יוצר צורות כאלה שבהן מגשם רוח האמת שאיפותיו הפנימיות הולכות ומתרקמות בו כמו מעלהן שלא מידעת וחוונה ברורה ועל כן היא אפשר להן אומנם כידוע להינצל מכישותים יתערים וזרים ואין מדגדקים עם ההן בפרטים שיהיו כולם מכוונים על הרעיון העיקרי שאנו מסתכלים בכללותו של הציור מוצאים לנו בו תמיד אותו הרעיון העיקרי שבשבילו נוצר אותו הגרעין שמתוכו צמח כל העילן ובכן הנה אני סוכר בליבי בבת אחת כל המסורה על דבר משה ושואל אני את עצמי קודם כל מה טבעו של משה כלומר, מאיזה מין הוא האידאל הלאומי שגשם במושה שהרי אינה דומה צורתו של גיבור מלחמה לזו של גיבור מחשבה וכולי אוכשאנו באים להסתכל בציור צריכים לנו לברר לעצמנו ראשונה מה טבעו של האידאל שראה הצייר ברוחו ורצה לצור לו צורה מסתכל אני בדמות דיוקנו של משה ומוסיף לשאול איש מלחמה הוא זה לא שהרי אין בכל הציור שום רמז לגבורת הזרוע ואין לנו מוצאים את משה אף פעם אחת עומד בראש המכנה ועושה נפלאות במלחמה עם האויב רק במלחמת המלק אנחנו רואים אותו על שדה המערכה אבל הוא אינו אלא עומד ומתבונן במהלך המלחמה ומשפיע על גיבורי ישראל מכוחו המוסרי מבלי להיות עםיהם מה זה או איש מדיני הוא לא שהרי כשהוא צרך לעמוד לפני פרעו ולעשת ולתת עםו על עניינים מדיניים לא מצא ידע ורגליו בלי אזרעת ההרון החיב שהיה לו לפה ובכן מחוקק הוא גם זה לא שהרי כל מחוקק נותן תורתו לבני דורו בהסכם לצרכי חייהם באותו זמן ובאותו מקום שהוא והם חיים בו אבל מושה יוצר חוקים לעתיד לבו לדור שעדיין לא בא ולארץ שעדיין לא נכבשה והמסורת לא העלים המיתנו שבין החוקים המיוחסים למושה יש שיצאו לפעולה רק לאחר כמה דורות ויש שלא נדגשמו בחיים בשום זמן אלמה הוא מושה זאת ידעה המסורת והודיע לנו בדברים מפורשים ולא כמה עוד נביא בישראל כמושה הווה אומר נביא הוא מושה ולא נביא כשאר נביאים שמציאותם המוחשית נדגלתה באמינו בצורתה האמיתית רק בימי המלאכים אלא כמו שקראו לו למושה בדורות המאוחרים אדון הנביאים כלומר תופסה האידאלי של הנבואה ישראלית במובנה היותר צרוף והיותר נעלה ושוב, סוכר אני בליבי בבת אחת כל מה שעליתי זה כבר מתוך קריאה ומתוך איון על דבר מהותה של הנבואה ישראלית ומאמיד אני את הכל על העיקרים האלה שתי תכונות יסדויות יש לו להנביא מבדל משאר בני אדם אלף הנביא הוא איש האמת רואהו את החיים כמו שהם וקולטריש מהם בלי נתיות עצמיות ומה שרואה הוא מגיד כמו שרואה בלי חשבונות סדדיים הוא מגידו את האמת לא מפני שרצונו בכך לא מפני שבדק הוא מצא שכן מחוייו הוא לעשות אלא מפני שכן מוכרח הוא לעשות מפני שזוהי תכונה מיוחדת לרוחו תכונה שאין ביכולתו להשתחרר ממנה אפילו אם רוצה הוא להשתחרר יפה אמר אחד החוקרים האנגלים קרליל כל אדם יכול להגיע למעלת הנביא בבקשה את האמת אלא שכל אדם יכול להיות כך באמצעות הרצון קביר וייגיעה מרובה והנביא אינו יכול לבילתי להיות כך ולפי שזה הוא עצם טבעו בית הנביא הוא איש הקצוות מצמצם הוא את דעתו וליבוא באידיאל שלו שבו הוא מוצא את תחלית החיים ולא הוא רוצה לשעבד את החיים עד הקצה האחרון בלי שיור כלשהו מפנימיות נפשון עושה הוא עולם שלם אידיאלי ולפי הוא יעמול לתקן גם את העולם החיצוני המוחשי מכירו הקרב רואה שכך צריך להיות וזה מספיק לו בשביל לדרוש בכל תוקף שכך יהיה באמת ואינו יכול לקבל שום המטלה ואינו יכול להסכים לשום פשרה ואינו נח מזהפו ותוך אחתו אף עם כל היקום יתנגד לו ומתוך שתי אלה התכונות היסודיות יוצאת תכונה שלישית המורכבת משתיהן יחד שילתון הצדק המוחלט בן נפשו של הנביא בדבריו וכל מעשיו ביותו איש האמת אי אפשר שלא יהיה גם איש הצדק כי מה הוא הצדק אם לא האמת במעשה וביותו איש הקצבות אינו יכול לשעבד את הצדק כמו שאינו יכול לשעבד את האמת לשום תחלץ דדית לבטר עליו במקום שהשעה צריכה לכך הוא אהב במקום שרגש האהבה או רגש החמלה מתקומם לו הצדק של הנביא הוא על כן צדק מוחלט שאינו מוגבל משום צד לא מצד הצרכים החברתיים ולא מצד הנתיות האישיות הוא לפי שכך הוא מצבו של הנביא שמצד אחד אינו יכול לתקן את החיים לפי רוחו בהחלט הוא מצד אחר אינו מוכשר לרמות את עצמו ולהעלים עין ממגרעותיהם לכן אין ביכולתו לעולם להשלים עם חיי ההובע שהוא שרוי בתוכם וגרעין שלמד יש במושג ההמוני הרואה בנביא קודם כל מגיד התידות כיומנם אין לו להנביא בעולמו אלא חזון לבוא לעתיד לבוא לאחרית הימים שבו הוא משתעשה ומתנחה מעט לאט כשקוס היגונים מתמלאה ואין בו כוח עוד לצעוק הוא להתמרמר על הראה שהוא רואה מסביב לו בחיי ההובע אבל כשאין שהן הנביא נשמע לחיי השעה כך גם חיי השעה אינם נשמעים לו ואינם מקבלים את השפעת רוחו בדרך ישרה בלי אמצאי עד שתעבור תחילה דרך צינורות ידועים שבהם היא מסתגלת חיצוניים כדי שיהיו בני אדם יכולים לעמוד בה והצינורות האלה גם בני אדם הם אשר אמנם למעלת הנביא לא יגיעו וקיצוניותו זרה להם אבל קרובים הם לא ברוחם יותר מן ההמון ומסוגלים להיות משפעים ממנו עד גבול ידוע והם הם הכהנים של האידאל הנבואי הרומדים בעינו ובן החיים ומוליכים את השפעתו בדרכים הכלכלים בכל שעה לפי צורקה מבלי להקפיד על תהורתה ושמירת עצמותה ברידתה לעולם המעשה ככה אני מצייר לי את הנביא בצורה תהורה קווה היסודיים של הצורה הזאת מוצאים לנו בכל נביאי האמת שאמדו להם לישראל מימי הושע ואמוס עד ירמיה וויחזקל אבל יותר מכולם בולטתי בכל יפעתה באותו הציור האידאלי של עדון הנביאים סוף הקטע הראשון של המאמר משה מעט אחד העם משה קטע שני This LibriVox recording is in the public domain Read by Omri Leoneau Jerusalem קטע שני של המאמר משה מתוך אסופת מאמרים על פרשה דרכים מעט אחד העם כשיוצא משה מבית חינוכו לשוק החיים מיד הוא פוגש באלבון הצדק ומבלי להרבות מחשבות טובה הוא תכף את האלבון הזה מתכף מתגלה הערב הנצחי שבין הנביא ובין החיים איש מצרי מקה איש עברי התקיף רומס ברגל גאהבה את החלש זהו החיזיון הראשון מעשה בכל יום הוא מתמרמר הנביא ועומד לימין החלש מעט מעט הוא הולך ומקיר את החיים יותר ורואה חיזיון עוד יותר מעציב שני עברים ניצים שני הם אחים שני הם עבדים לפרעו והם ניצים ומקים זה את זה ועוד הפעם מתקומם הצדק בלבן הנביא והוא מתעבר על ריב לא לא ובפעם הזאת נוכח לדעת כי לא דבר נקלו לי לכם מלחמת הצדק כי החיים חזקים ממנו והרוצה לעמות נקדם מביא את עצמו בסכנה אבל הניסיון הזה לא הועיל לא להיות פיקח מעטה ולהישמר לנפשו כינאת הצדק גרושר אותו מהרצה ומולדתו ומיד כשהוא בא לי מקום ישוב חדש עודינו יושב על הבער מחוץ לעיר עוד לא הספיק למצוא מכיר שיעספירו אל ביתו הוא חבר ושומע כל הצדק הנעליו והוא רץ לעזרתו תיכף לא עברים ניצים הפעם כי אם בני עם אחר אשר לא ידע אבל מה בכך הנביא אינו מבחין בין אדם לאדם אלא בין צדיק ורשה הוא רואה רואים תקיפים גוזלים משפטן של נשים חלשות ויה כמושה ויושי אין זהו כל מה שאנו יודעים מחיי מושה עד עומדו לפני פרעור הוא אז כבר בין שמונים שנה לא נחשבו בעיני המסורת כל השנים הרבות ההן לטפל במיעורות ההן לפי שלא היו אלה הקדמה והחנה לעיקר מפעלו של הנביא ואם בכל זאת הוציאה מן הכלל שלושה מקרים אלו שקרו לו להנביא ביצעדיו הראשונים על דרך החיים ואנו רואים ששלושתם תכונה אחת להם התנגשות הנביא עם החיים לשם הצדק הרי רשעים אנו להאמין שההתנגשות הזאת היא היא שרצתה המסורת להדעים כדי להראות לנו את הנביא מוכתב בתכונותיו הנבויות עוד בראשית דרכו ומזה נקיש על השאר שגם אחריכן בכל ימי נדודיו הרבים לא חדה להילחם מלחמת הצדק בלי הרף עד שהגיע שעתו להיות גועל לעמו ומורא צדק לבני אדם לא אכלישי עתו אלא לדורי דורות והתגלותה של אותה השעה הגדולה הייתה במטבר הרחק משעון החיים כבר איפה נפש הנביא במלחמתו הנצחית והוא מבקש להישב בשלווה ועוזבו את בני האדם ונעשה רועצון עם צונו הלכו המדברה ויבוא אל הר האלוהים חורבה אבל גם שם מנוחה רחוקה ממנו חשו בנפשו שעדיין לא מילה את תעודתו וחוח נסתר באומק לבו דוחפהו ואומר לו מה לך פה לך עבוד לך ילחם כי לך נוצרת דעתו מן הכל הזה ואינו יכול הנביא שומע כל אלוהים בקרבו אם יחפוץ ואם ימהם ואמרתי לא אזגרנו והיה בליבי כאש בוערת עצור בעצמתי ונילאתי חלקל ולא אוכל וזוכר הנביא כי עוד במי נעוריו בראשית פגישתו עם החיים הייתה האש ולא נתנה לו מנוח מיני אז עשה כל מה שביכולתו להשליט את הצדק בעולם והאש לא שקתה את מיטב שנותיו וחוחותיו החלה המלחמה והוא לא נצח אתה היה כבר לימי זקנה עוד מעט וינוס לאיכו והיהיה כאילן סרק שאינו או ספרות קסני הזה וכי אפשר לא אתה למצוא עוד דרכים חדשות למטרתו ולהסיג וזיקנותו מה שלא עלתה בידו בילדותו מה לא לעשות עוד ולא עשה ומדוע עוד האש בוערת בליבו ותרגיז מנוחתו גם אתה ופתאום שומע הנביא כל אלוהים בקרבו הכל הידוע לא כל כך קורה אליו מאיזו פינה נשכחה בתחתית הלב הנוכי אלוהי הוויכה ראו ראיתי את אוני עמי אשר במצרים ואתה לכה ואשלחכה אל פראו והוצאת העמי בני ישראל ממצרים אלוהי הוויב אוני עמו איך יכול לשכוח כל זה עדתה את אלוהי העולם עבד באמונה בהדה צדק הכללי נלחם כגיבור במדיין ובכל מקום אשר דרכה חף רגלו השתדל תמיד להציל אשוק מיד אושכה הוא והטיף לאמת לשלום ולצדקה והתאלוהי עביב שכח והתאמו לא זכר והתלחץ אשר מצרים לא חצים אותו לא העלה על לב ותקווה חדשה צומחת ועולה בלב הנביא הוא מרגע לרגע היא מתחזקת והולכת והוא מרגיש שיחד אימה הולך גם כוחו הלוך וגדול וימי נאוריו מתחדשים הוא יודע אתה את הדרך למטרה אשר רטף אחריה כל ימיו בין אנשים זרים לו כילה כוחו עד כו אשר כגר היה ביניהם גם אחר שבטו בתוכם ימים ושנים חשבו הוא ולא שמו לב ולקחו ואם בשם אלוהיהם קרה לאהם אינו לו אבל אתה הוא הולך אל איכב בני עמו ובשם אלוהי עבותיו ועבותיהם ידבר עליהם הם ידעו הוא ויחבדו הם יתו אוזל לכל השיר ידבר ישמעו ויעשו הוא ממלכת הצדק בארץ על ידי עמו זה אשר יוציא מבית עבדים והרעיון גדול ויפה חולכך עד כי יש כך הנביא רגע אחד את כל המכשולים אשר על דרגו ובעיני רוחור רואה הוא את עצמו כבר במיציים בתוך עמו אל פעום נם לא ילך לבדו יודעו מראש כאיש כמו הוא אשר שפת חלקות לא יידע לב מלחים לחפצו אבל הוא יבוא קודם כל אלמו ייעשוף את זקני ישראל ידועי שם בבית המלך להם יגלה ראשונה את הבשורה הגדולה כפקד אלוהים אותם וטובי העם אלה יבינו הוא ושמעו לכלו והם ילחו עם אוהל פרעול עם סור לו דבר האלוהים בלשון שהוא שומע והם זקני ישראל לא ישמרו בכלו כי לא יעמינו במשלחתו אז יודעו מה לעשות לא לכינם נתכנך בבית פרעו על ברכי החרטומים להטים אומנם סנע נפשו אבל מה יעשה עם זקני ישראל אך באילי יעמינו ודרך אחרת אין לליבם גם בני אלוהים יש אשר יפלו משמה עם ארצה וגם הנביא יש לו בחייו רגעי נפילה שבהם נבואתו מסתלקת ממנו ובסר ודם שבו מושכה הוא לביצת החיים אבל אך רגע יחדל הנביא מהיות מה שהוא צריך להיות מה שהוא מוכרח להיות איש האמת כמעט עלה ליבוש למושא הרעיון הזה לקנות לו את הלבבות בילהתי החרטומים בקרבו יתעורר בכל אוז נגד מחשבת בגול זו היו לא תהיה מאז החל לשמוע הכל אלוהים הייתה לו הלשון רק תשמיש של קדושה לבוש חיצוני של אותו הכל האלוהי שבקרבו פנימה אבל איש דברים איש שדברה ונם אלא כלי זיין להסגת חפציו בלי קשר אמיתי מה שבליבו מבפנים איש דברים לא היה גם מתמול גם משלשום ולא יהיה גם היום וגם אחר מחיר כזה לא ייתן גם בעד גאולת אמו ואם אי אפשר לה לזו לבוא אליו מתוך להטים תבוא על ידי אחרים והוא יישאר באמיתו בודד במדבר בידונאי שלחנה ביד תשלח אבל לא נקלו להנביא להישאר במדבר האש ההצורה בעצמותה ושאר זה אתה הייתה ללב ועוררה חול כוחות נפשו לפעולה האש הזו לא תשקע עוד ולא תיתן לו מרגוע עד שהמצא דרך להוציא מחשבתו אל הפועל בסוף סוף מוצא הנביא את מבוקשו את הצינור אך יש לו במצרים נסו פנים משבת הלבי הידע לחוון דיברו לפי צורקי הזמן והמקום הוא יאמין לו גם בלי להטים וילך עםו גם אל הזכנים וגם אל המלך הוא הכהן לעתיד ידע למצוא המפתח הנכון ללב כולם ודיברת אליו והיה הוא יהיה לך לפה ואתה תהיה לו לילוהים והמטרה הראשונה הוא סגה פרעו וכל חילות תובאו בים סוף ומושה עומד בראש עמו החופשי למחותו אל ארץ העבות אז ישיר מושה רגשותיו עברו לי בו ומשתפחים בשיר והוא מאושר ולא ידע הנביא אז כי עומד עודנו ארגו כי העבודה העיקרית היותר קשה עוד לאה חילה בראו עבד אבל מעשיו קיימים האדון חדל מהיות אדון אבל העבד לא חדל מהיות עבד עם שנתחנך בווד עבדים דור אחר דור אינו יכול לעקור מליבו בבת אחת רשמי החינוך הזה ולהיות גם חורין אמיתי אף עם כבר הוסרו הקבלים מעל ידיו אבל הנביא מעמין בכוח העידאל בטוח הוא כי העידאל הגדול שהוא מתעתד לתת לאמו יהיה בו די כוח לעקור משורש כל נחלת העבדות ולברו לו לעם עבד זה לב חדש לב מלא עוז ושאיפה למעלה למעלה ככל אשר תדרוש ממנו כעודתו הגדולה ומאסף הנביא את אמור בתחתית הער וקוריא לפניו את השמיים ושמי השמיים ומראה לו את אלוהי עבותיו בצורה חדשה בכל גודלו העולמי כלי כל הארץ קוריא אלוהי ישראל מתוך האש לא כמו שחשבתם עדתה אתם ושאר העמים שכל אמ ומדינה אלוהיהם לעצמם שידם תקיפה בגבולם והם נלחמים אלו באלו ומנצחים אלו את אלו כהעמים המשועבדים להם לאכם אין בעולם אלוהי ישראל לבד ואלוהי מצרים לבד אלא אל אחד שהיה הובע והיהיה הוא עדון כל הארץ ומושל בכל העמים ואל עולם זה הוא אלוהי עבותיכם העולם כולו מעשי עדיו הוא וכל בני האדם בצלמו נבראו אך בכם בני אברהם בחירו בחר להיות לו לאם סגולה ממלכת כהנים וגוי קדוש שתקדשו שמו בעולם ותהיו למופת לשער בני האדם בחייכם האישיים והחברתיים שיתכוננו על יסודות חדשים ירוח האמת והצדק צדק צדק תרדוף מדבר שקר תרחק לא תיסעו פנים לתקיפים וגר ויתום ועלמנה לא תענו אך גם לצד החלשים לא תחריעו את הכף ודל לא תהדר בריוו לא סינאה וקינאה ואף לא אהבה וחמלה יהיו לכם לקב המידה בחייכם אלו ואלו מקלכלות את השורה ומאבטות את האישרה אלא צדק צדק השמה עם כל אלוהים מדבר מתוך האש דברים נעלים ונשגבים כאלה והעם השר שמע כזאת אף עם מאוד שנה היה שקוע בעבדות ושפלות איך יתכן שלא יתרומה משפלותו ולא ירגיש בכל חדרי לבוא השופע עליו לתהרו מזוהמתו כך הושב הנביא והעם מוסיף חיזוק למחשבה זו בקוראו פאחת בהתלהבות כל הדברים השר דיבר אדוני נעשה ובלב שקט עוזב הנביא את המכנה והולך להתבודת בראש אחר להשלים ולשכלל את אורת הצדק אך לא ארחו הימים אז נעלם מעיני העם והאבד המצרי התפרץ ממה חבועו וברגע אחד הרס כל מגדלי הרוח השר בנה הנביא על יסוד אמונתו בכוח האידאל כל אלוהים נחבע מפני כל העם ברעה והכהן השר בו והתח הנביא בהיותו לא לפה והסלו אלוהים כרצונו והיוון מסבך לפניו הוא ראה בדבר צורך השעה והכהן הלא איש השעה הוא הוא לצרת הנביא אין גבול כל אמלו הרב כל התעודה הגדולה שראה בחזון לעמו כל תקוותו אשר שיא אשאה נפשוב בדרכו הקשה הכל היה לעין והיעוש תקפה הוא וחוחות תש לוחות הברית נפלו מידיו ונשתברו ואמונתו בעצמו ובמפעלו נעה בקרבו אתה נוכח לדעת כמה קשה הדבר לברוא עם סגולה מחומר אחור כזה ורגע אחד עולה רעיון עליבו לעזוב עם כשעורף זה ולמסור לוחותיו למטה מספר הנאמנים בבריטו למען ישמרו הם את תורתו ויקנו למעט-מעט לבות הטובים שבבני האדם עד כי יהיו לגוי גדול והוא יעשוב לו המתברה אל צונו סוף הקטע השני של המאמר משה מעט החד העם משה קטע שלישי ואחרון This LibriVox Recording Is in the Public Domain Read by Omri Lernau Jerusalem קטע שלישי של המאמר משה מתוך אסופת מאמרים על פרשה דרכים מעט אחת העם אבל הנביא לא כהנו כי ייכנה בנקל לפני החיים וישנה מערכי לבוא לפיהם כמעט עבר אחרו שם הראשון וחוזר הנביא לתעוד ומכליט ללכת הלאה והיא מה מכיר הוא עתה בתיב העבודה הקשה הנכונה לא בעתיד כבר מכירתה מליבו האמונה במעפכה פתאומית ויודע הוא שבאותות ובמופטים ובמראות אלוהים אפשר להורר התלהבות לשעה אך לא לברו לב חדש לעקור ולתעת רגשות ונתיות באופן שלם וקיים ועל כן הוא מסדיין בכל כוח סבלנותו לעשת תורחו ומסעו של ההמון הזה ולחנכו לאט לאט עד שיהיה מוכשר לתעודתו וחו תעבור העת הראשונה הנביא מורה ומכנך סובל וסולח ובסדר לבוא תנחמהו התקווה כי לא ירחו הימים וחינוכו יעשה פרי ובעיניו עוד יראה את עמו מגיע לסוף תעודתו בארץ נחלתו והנה מה עשה המרגלים עם הולך לכבוש לו בחוכו ארץ לאומית ולברוא לו ברוכו חיים לאומיים חיים שהיו למופט לכל שער רעמים ושמועה אחת רעה מרפא את ידיו עד ליעוש ומביאתו לפנות אורף לכל העתיד הגדול למראה שפלוט כזו העמוקה מתהום לא יעמוד גם לב נביא רעה מושטה כי גם תקוותו האחרונה אין לייסוד כי גם החינוך לא יועיל להמון שפל כזה לעשות לנושא תעודה גדולה ומיד גוזר הנביא החליה על דור ומחליט להישאר במדבר 40 שנה עד תום כל הדור ההוא ותחתיו יקום דור חדש שנולד וגדל בחירות ונצחנך מן אוריו על בירקי התורה הגדולה אשר תהיה שמירתה עליו בארצו העתידה ללכת לקראת הסכנה בצעדי עון להתנפל יחידי על אויב חזק שיבתיים ולקפוץ לתוך הים בשעת השערה כל זה דורש בלי ספק או מצלב במידה בלתי רגילה אבל גבורה גדולה מזוהר בה דרושה לאדם בשביל לעקור מיליבו בדעת והקרה ברורה תקווה נשגבה שהייתה לו תמצית החיים לעמוד בחצי הדרך בעת שכל רגשותיו הומים ודוחפים אותו בטרה שניבטה לו קרובה כול כך הוא גבורה מבין זה היא שרצתה המסורת העברית לראות ולהראות באדם העליון שלה באתון הנביאים לשב יעיצו בו אחריכם בני דורו בהכירם אהבתתם לשוב אל העבודה ולהוליכם אל ארץ נחלתם לשב יקראו אליו בתחנונים הנינו ועלינו הנביא כבר גזר גזרתו וממנה לא ישוב לא יוכל לשוב הוא בא לידי הקרה כי העידה הרעה הזאת לא תצלח למטרתו ולא יועילו תחנונים להביא את הנביא לידי מעשה המתנגד להקרת ליבו מתאבלו עםיהם ומאיצר בצרתם אבל על כל תחנונים משיוו בפנים נזעמים אל תעלו אין אדוני בקיר בכם וחו יושב הנביא במדבר מקברת דורו ומכנך דור חדש שנה אחר שנת העבור והוא לא ייעף ולא יגע לשנן לדור הצעיר הצומך לפניו את חוקי הצדק שעליו להנהיג בארץ עתידותיו הוא להזכיר ולחזור הוא להזכיר לו את העבר הגדול והעתיד ממלאים נפש הנביא ומשלימים זה את זה בהובע רואה הוא אך מדבר מסביב כירי חוקים החיים ממסעת נפשו ועל כן אינב נתויות לפנים ולאחור חי הוא בעולם העתיד שהוא רואה בעיני רוחו הוא מבקש חיזוק במעשה העבר שמחם הוא שטט עולמו זה וחיכלות 40 שנה והדור החדש יתעתד לשים קצת לחיי הבטלה במדבר ולשו ולעבודה הלאומית שנפסקה והנה מטה נביא ואיש אחר התייצב בראש העם והכניסה הוא לארצו מפני מהמטה נביא ולא זכה להשלים בעצמו את מפלו המסורת כידוע מספיק לדבר אבל בחוש נכון היא קירה שכך צריך להיות כשהגיע השעה להגשים את העידאל במעשה אין הנביא יכול עוד לעמוד בראש העם ומוכרח לפנות מקומו לאחר לפי שמאותה השעה מתחילה תקופה חדשה תקופה של סילוק נבואה של ויתורים ופשרות המונחים בטבע מלחמת החיים בסוף סוף מקבלת המציאות צורה שונה מאוד מזו שראה הנביא בחזון ונוח לו על כן למות במדבר מי שיראה כל זאת בעיניו מנגד יראה את הארץ ושמה לא יבוא הוא הביא את המו עד הגבול הכינת לבוא לקראת העתיד ונתן לו אידאל נשגב שאליו יישה עיניו בצר לו ויימצא נוחם וישה כאן ועילך יבואו אחרים המסוגלים יותר להצפשר עם החיים ויעשו מה שיעשו ויסיגו מה שיעשיגו עם מעט ועם הרבה אך בכל אופן לא כל מה שרצה הנביא להשיג ולא איך שרצה להשיג והוא הנביא באמונתו חי ובאמונתו מת כל רעת החיים שראה בימיו לא אצרה חוח ולהכיר את זוהר המאיר לא מרחוק והוא מת בפנים מאירות ובדברי נחמה על שפתיו לאחר את הימים מת כדברי המסורת בנשיקה בדבקותו באותו הידאל אשר לא הקדיש את חייו ולמענו עבד וסבל עד נשימתו האחרונה כשרצה העיני לתאר גדולתו ואחרים העברים של רבי יהודה הלבי אמר עליו שהוא נולד בנשיקה אבל זה הוא מושג זר לרוח היהדות והמסורת הלאומית כשרצתה לתאר גדולתו של עדון הנביאים לא ייחסה לו לידת נשיקה אלא מתת נשיקה הוא מת בנשיקה לאחר שקילה את מעשיו והשלים את המוטל עליו לאחר שסבל והמד כל ימיו כצור חזק בלב ים מבלי נתות הצדה הוא מבלי להרכין ראשו לפני הגלים המתרוממים נגדו להעתיקו ממקומו אמרתי כי היוצר בצלמו יוצר ואומנם בתמונה הזו של מושה הגשים רוח אמינו את מיטב עצמותו יפה אמרו המקובלים דורה ודורה באמת ניצות של מושה הולך ומעיר מתוך החשכה בחיי אמינו בכל הדורות אין הדבר צריך לראיות ארוכות אלא די לנו לפתוח רק סדר התפילה בשביל לראות כמעט בכל עמוד ואמוד שהשאיפה הפנימית להתגשמות האידאל הנבואי בכל הקיפו העולמי לא עזבה את אמינו אף בתקופות זה רחזריות אם היותו הוא עצמו נתון בסכנה ונודד מערץ לארץ מפנירות פיו חיי הובה לא היו לו לישראל מעולם תמיד היה שרוי בצער הוא מלא קס ותמרורים על הראה והרישאה שבהובה אבל תמיד היה מלא עם זה תקבות מזהירות ואמונה עמוקה בניצחון הטוב לצדק לעתיד וסימוחים לתקוותו ואמונתו היה מבקש הוא מוצא תמיד בחזיונות העבר שבהם ראה מהירוהורי לבוא ואמל לקשתם בכל מיני קישוטים בשביל לעשותם מעין אספקלריה של העתיד אפילו על השון העברית לבושו של רוח ישראל אין בה הובה אלא עבר ועתיד בלבד הוא לחינם נחלקו הדעות ונתרחקו לקצוות בנוגע לתכונתו היסודית של רוח המינו אם היא אופטימיסמוס או פסימיסמוס באמת זה וזה יש בו אלא שהפסימיסמוס שבו מתייחס אל ההובה והאופטימיסמוס אל העתיד כך היו הנביאים וכך הוא גם עם הנביאים עם הנביאים רק תקופה אחת קצרה הייתה לו לישראל בעת החדשה שהיפה נפשו מרוב המלות לעה והתחיל משתוקק להובה להתענהג על חיי השעה ככל העמים ולבלתי בקש מן החיים יותר ממה שיוכלו לתת ומכיוון שנתעורר בו תשוקה זו והייתה לו לעידאל מיד נירתה גם בה עם כל התנגדותה בעיקרה להרוח הנבואי אותה התכונה הנבואית לרדוף אחר העידאל עד קצרו האחרון ושלא לחוס על שום דבר המעכבת השגתו לוחסו בני התקופה ההיא על העתיד הגדול שבו שגו אבותיהם מדור דור ואקראו הוא מיליבם בבת אחת כשנראה להם צורך לאוקרו בשביל השגת העידאל של ההובע ואחר העתיד נמשך בהכרח גם העבר שכל יקרו לו היה אלא אספקלריה של העתיד בסופו של דבר היה כידוע שגם ההובע לא הושג ומכל עמלה של אותה העת שרצתה להחריב עולם ולבנות עולם נשאר רק החורבן לבדו והרגש אמר כוח לבטלה אבל כל זה היה רק מקרה עובר מעין התעלפות ועובדן ההקרה העצמית לשעה קלה עין הנבואה מסתלקת אלה לזמן ואחר כך היא חוזרת ותוקפת את נושאה ומושלת בו בעל כוחו גם העם הנבואי חזר והכיר את עצמו בעל כוחו וההרות הדמושה שוב בוקעת ועולה ואותו הרוח שקרא לו למושל לפני אלפי שנה הוא שלחה ולתעודתו שלא מרצונו הוא חוזר וקורה גם עתה לדור אחרון והעולה על רוחכם היו לא תהיה אשר הטרם אומרים נהיה קגויים חי אני אם לא ביד חזקה סוף המאמר מושה וסוף המבחר מתוך הסופת המאמרים על פרשה דרכים מעט אחת העם