 Ja, som tidligere annonceret, så er det mig en stor fornøjelse nu at introducere dagens festtaler. Kanmed P.O.D. og forskingschef i Lundbeckfonden Anne Marie Engel. Anne Marie, hun blev kanmed eller læge fra Københavns Universitet i 89, og det var også fra Københavns Universitet hun tog sin P.O.D. I årene 95-3, der var hun påstokker og ansat som forskningsassistent ved Barstow Institute os ved Københavns Universitet. Og i 2004 var du ansat i en forskningskonditionsstilling ved Statens Serum Institute. I 2005 blev du assisterende forskingschef i Lundbeckfonden, og siden 2008 og frem til nu har du med store bravure været forskingschef føn ved Lundbeckfonden. Lundbeckfonden blev stiftet hele tilbage i 1954, og er i dag en af Danmarks førende fonte, inden for finansiering af sundheds- og naturvidenskablige forskning. Lundbeckfonden støtter urahing i forskning af højeste internationale kvalitet, og har i særlig grad sit fokusrette mod unge forskere internationalisering af dansk forskning i alle mulige aspekter. Og jeg skal sige, at vi har nyt store graven, og jeg har skravet mig hele mange gange, ikke fordi vi er års, men fordi vi har noget at bede ind med, som vi synes i vil støtte, derfor og ikke for andre ting. Annemarie har også siden 2013 været medlem af bestyrelsen ved Oslo Universitet, som er en års største universitet som bekendt, og det er mig store fornøjelse nu at give dig ord, Annemarie, og du vil give ordet eller en festhale, der begger at title en lille doktor. Hvad så? Hvad sko' Annemarie? Jeg skal høre mit dejlød på det, der kan jeg høre, og godt. Tak for introduktionen, og jeg vil sige, at jeg har aldrig mødt Anders Brennbjerg før i dag, men som vi kunne høre på min tale, så er det ikke kun som ny slået at læge, at man kan gøre sig nogle af de overvejelser, du var inde på der. Og jeg vil sige, at vi deler i hvert fald ærgelsen over, at det bliver vanskeligere for medicinstuderende fremover at kunne tage ikke en pause, men et stop undervejs i studerne, og forske kunne bidraget til den samlede forskningsvidende i Danmark også kunne finde ud af, at det er forskning noget for mig eller er det ikke. Men man kan sige, at der bliver tro for mange beslutninger politiske og på anden vis, og der er jo ikke nogen forbud mod at træffe dem om, så man kan jo håbe, at det er noget som ændrer sig på sikt. Først og fremst kære 164 nye læger fra Aarhus Universitet, et kæmpestur til lykke til ærgelser. I har gennemført en lang, kompliceret uddannelse, som har skulle forberede jer på en masse meget forskellige arbejdssituationer og arbejdsmuligheder. I har lært at lære meget, meget stort mængder af pensum på kort tid, og til at prøve noget af det af i anvendse i kliniske og patientlige forløb undervejse af studerne. Jeg har også lært, at nogle ting skal man bare lære, fordi det skal man. Jeg kender ikke den med håndrådsknålerne, jeg kender den med hjernenæverne, det går imodligvis også. Der er i hvert fald rigtig mange læger, jeg kender uanset kandidat, eller som kan en ikke helt stueregen remse, som hjælper dem med at huske foreboksdag under rækgefølganden på det 12. hjernenæver. Jeg har også lært at anvende et ret præcis fagsprog, baseret på latin og græsk, om symptomer, dianoser, behandlinger og pronoser. Nu skal I så i allerede starte under studiet, men stadigvæk øver jeg mere i at afkode det igen. Når I skal tale med patienter og prorøjerne, kommunikerer I med dem omkring styrdom og fremtidsudsigter. Og samtidig skal I også huske at holde fast i det der samtidig ret kritiserede fagsprog, fordi det er altså den mest præcise måde at kommunikere med sine kolleger på. Så man skal kunne begge dele. I har øvet jer I med præcision og respekt at prække hull på jeres medminsker. Både i overført betydning, når I har optaget journalen i rolig omgivelse i praksis eller sådan en kære situation i en skadestue. Og rent fysisk og forhåbentlig rimelig grænseoverskridende de første gange, når I har skudt tabt udprøver, lægk venfleren eller assistere ved operationer. Lige om lidt, så skal I aflægge lægeløftet. Og den lægeløftesformulering giver en ret tydelig føring for, hvad derfor en aftaler man indgår med sig selv, sin samvittighed, sin integritet, vores velfærdssamfund og sin patienter. For det virker man for, som læge uanset, hvordan man bringer sin uddannelse i anvendelse fremover. Man kan komme rigtig mange forskellige steder hen arbejdsmæssigt med sådan et kaldt meddiplom i baglommen. Og det vil jeg komme lidt rundt om i talen her, men mit omtragningspunkt og mit budskab, så jeg skal være, er, at jeg skal huske os selv på den rejse, der ligger foran jer. Og det er næsten så indlysen af, at det kunne stå på flattenmand, gajoleske eller en tilsvarende lille holdeplads for hver deres vistum eller slitte urspråg. Men jeg er altså hastig på vej ude i en verden, hvor jeres omgivelser, både de umiddelbare i form af kolleger og andre sundhedspersonale, folk højer op i systemet, bruger af systemet og de politiker, der afsætter midler til det, har rigtig, rigtig mange holdninger til, hvordan de skal gøre tingene, hvilken hastighed de skal gøre dem med, hvilken rækkefølge de skal gøre dem med, i hvilken prioriteringsgelægt til grund, og jeg er også ikke helt sjældent, hvor jeg er sløjelitet som læger, rettelig en bør lægge. Og derfor mener jeg, at det er rigtig vigtigt, at jeg husker, at hvis ikke først og fremstaler jeg lidt overfor os selv, så kan det være rigtig svært at navigere med sig selv, som passagerer i sådan en lille nyt imiterede jolle, der med plastik og rigtig, rigtig mange meningshejre i havet rundt om en. I Danmark er der 366 læger per 100.000 indbygger. Det gør, at vi ligger på en 22. plads på en verdensrangeliste, hvor er der 102 pladser i alt. Den højeste lægetæthed har man i Monaco. Der har de 706 læger per 100.000 indbygger, der stod ikke noget statistik om, hvilke specialer der er mest brugt i Monaco, men de er bare 38.000 mennesker i det der lille land med så mange læger. Nederst på listen ligger Tanzania, med 0,8 læger per 100.000 indbygger i et land med over 49 miljoner mennesker i alt. Ulighed i sundhed er et begreb, som fylder mere og mere i debatten, både som alland var inde på, når det handler om vores eget lille privilegerede land, hvor der viser sig at være så langt fra top til bund, når det handler om fremtidsudsikterne for folk med krone sydder. Men i sandhed også, når man ser ud over sin egen skandinaviske næsetip og i en verden, hvor det på en måde er ligegyldigt, hvem der bringer ind til verden og hvordan man hjælpes videre i den. Vi er et velfærdssamfund med et veludbygget offentligt sundhedsvæsen, som de fleste af jer bliver en del af på den ene eller den anden måde. Den solidaritet, der er indbygget i sådan et system, den er under press i de her år, og det betyder systemet som sådan under press, er under press, og det betyder, at I kommer til at opleve det press, og I skal være med til at tække det i jeres virke som læger. Så man kan jo stille spørgsmålet, hvis jeg kan få den her til skiftet. Det kan jeg ikke. Jo, der var den. Sådan. Hvorfor vil I egentlig være læger i første omgang? Sikker det ikke af samme grund alle sammen, og måske heller ikke af samme grund i dag, hvor I er det lige om et øjeblik, som I havde som motivation fra starten. I står ved vejs ende på et studie, og ved starten er et helt arbejdsliv med lægelyftet som følgesvendt, og tror mig, man har det med sig altid ligegyldigt, hvad man kommer til at arbejde med fremover. Og det er godt at have med sig. Man kan bruge det i rigtig mange sammenhænger som rettesnur for sit virke, også når man lige har den fysiske eller mentale lægekigel på. Man kan egentlig huske, hvorfor I valgte, som I gjorde dengang. I med til at bekræfte den opfattelse, som nogen har, nemlig af nybakte studenter, ser på deres eksammsnit og spørger sig selv, hvad er den dyreste uddannelse, at jeg kan få for det her snit. Okay, så er det den, jeg skal have. Ham her, måske. Eller hende der. Personligt tror jeg ikke, der er så mange, der gennemfører medicinstudiet med den motivation. Så hvis det er den, man har fra starten, så har man forhåbentlig fået en anden, og mere meningsfuld undervejs. Men for det der høj genmesnit, så kan man i hvert fald helt sikkert som minimum få nattevakter. Dårlig som hvitehed. Kæmpe stort ansvar på en stort theoretisk og ret lille praktisk erfaringsbasis. Og man kan komme til at føle sig som et meget lille og rigtig, rigtig skrøblig tanjon, i et meget stort og besværligt maskineri. Men når man kan få andet og mere end det, det siger sig selv, for det her er altså ikke en beskiftelse. Folk, de renner væk fra, men de bliver i den i rigtig mange år. Der findes den her hjemmeside, som faktisk keder fremtiden af de. Og der kan man gå ind, ikke der hvor I er nu, for det er alt for sent, men når man er ved starten af at vælge, hvilken uddannelse man gerne vil have. Og finde ud af, hvad er jeg fra en, er jeg sådan en, der mest vil bruge hjernen, er jeg tænker jeg, at en analytisk person er sådan en følelse, anse, hjertet centreret person, eller er jeg sådan en, der bruger hænderne til at handle og skabe. Og jeg tror, at rigtig mange af dem, som vælger medicinstudiet, det er dem, der har lyst til at sætte krydset maltræ. Fordi alle tre dele er en meget, meget vigtig element i det at være læge. Samtidig må man sige, at lægegæringer, dermed også medicinstudiet på vej derhen, er noget af det mest romantiserede og hejbede, der får, måske lige bortsæt fra politiarbejde, fordi sådan her så er det ud en gang. Lægen med den gulgende kniv, han ville ikke slippe den gulgende kniv 2,5, så den er lidt gammel, den er romant. Men det er jo ikke noget, der har ændret sig over tid, så hvis I har haft tid til at sætte væg, mens I læst medicin, det har jeg selvfølgelig ikke haft så meget, og måske hvis I ser, at det er kun dokumentarer om vigtige ting, men med nogle af elevelaffaller, lidt ned i serieland en gang mellem, så ved jeg også, at det findes i hvid udstrækningen nu. Fantastiske serier, som kører i overvis med virkelig smukke mennesker, der har sindssygt god tid til at være eneste patient, og deres pårørende, og hinanden, spannevis af kærlighedsaffæret på kryds og tværs, og når folk af en eller anden grund ikke skal være med, ser han mere, så er det ikke sådan, de skifter job, som det ville være i det virkelig liv, så dør de. Og de har også tid til at komme med sådan nogle gajolvis domsartige udtalelser, efter hver udsendelse, og så den helt urealistiske der, når man sidder på en bar efter en arbejdstag og debriffer, så har man en pose med et pasko fra en lækkerbutik, og et præparatglas med et eller andet interessant organ, som man lige kan diskutere henover sin genotonic. Sådan kan man også opfatte, hvad lavelyd og laveverden er for noget. Og så er der sådan ham der, han hedder Dr. Haas, han er medicinmisbrugere, han er smad og sur, han er også dygtig, og han bruger hele sit aktive lavelive på at spænde ben for sine kolleger, når de skal brøde at udrede nogle meget, meget komplicerede tilfælde. Sådan på den dokumentariske side, så er der sådan nogle der, det er måske nogle af jer, redningskvinder, som heiber det, at kvinder kan være sådan i nogle klemte situationer, og tage hurtige beslutninger og arbejde med deres kudtelser. Der er klitiere nok at vælge mellem, men det er nok ikke der, man skal hente mest inspiration til sit fremtid i virke, ellers er det i hvert fald unmanærelig bræt op på, når man kommer ud herfra. Så jeg håber, at i hver især har tænkt over, eller begyndt at tage hold på at tænke om i hvert fald, hvad skal fokuset være for jeres lægegæring. Er det den hele patient, væk med apparetfalskodellen, den hele patient, god kontakt, den empatiske læge som følger, eller tænker i det, at skulle nemmere, hvis man har patienterne i små stykker, farvet under mikroskop, de ligger helt stille, det siger ikke noget, og man har bedre tid til at kigge på dem, og tænk så om, at levere selvfølgelig nogle svar tilbage i systemet. Man kan også få flydende patienter, hvis man værger klinisk biochemiker, og bidrage til lægearbejde den vej. Så kan det også være, at nogen af jer vil forske, i sygdomme og sygdomsmekanisme, og hvis man gør det, så gør man jo meget til det, at man modellerer bestemte dele af sygdomme, eller bestemte interaktioner, og hvis det er noget, som handler om hele sygdomsforløb, eller bestemte mekanister for nogle forskellige funktioner af celler, så bruger man dyremodeller, og musen er den viste anvendte dyremodel, så det kan også være, at nogen af jer vil gå den vej. Der er også denne her mulighed. Der er registrer og databaser, hvor man ikke længere kan se den enkelte, men på basis anonymiseret information om mange kan se mønstre, som kan give viden, der kan bringes tilbage, og hjælpe den enkelte i form af bedre og mere præcis behandling, eller de mange i form af bedre og tidligere diagnostik og forebyggelse. Og endelig kan det jo være, at jeres kall ikke ligger her, men ligger ude i verden for altid, eller for periode i hvert fald. Der hvor lægetættigheden er lav, og nøden er stor, og meningsfuldheten med ens lægearbejde kan føles meget tydeligt. Og det er slet ikke sikkert i noget til en endelig beslutning om det endnu. Der er bare rigtig, rigtig meget vælge imellem, når man står med det eksemensbevis, som I har i dag. Og jobssituationen, den er rigtig god, hvis man går ind på uddannelsesgrejen. Det er også tidligere at få løbet ved at sige, men I kan jo lige se her, jeg var derinde forleden dag. Hvis man vil være læge, så er der rigtig gode muligheder i hele Danmark. Det siger systemet selv. Hvis man nu tænker, okay, læge, man kan også bare skyppe alle de mellemtringer, og tænke, jeg skal være overlæge. Der er også rigtig, rigtig gode muligheder i hele Danmark. Det er der rigtig en art af vide. Hvis man så tænker, okay, det er den anden måde, jeg skal bruge mit viden og mit virke på, så hvad med at blive syvhusdirektør? Det kan man også. Det ser okay ud, ikke helt så godt, men der er stadigvæk nogle muligheder der. Det er med at være direktør som en chef, og det man kan være helt sikker på som læge, jeg tror uanset, hvilken sammenhæng man kommer ud i, det er i for rigtig, rigtig mange chefer. Og det er slet ikke alle, jeg er chefer, der læger. Her er der en. Han er ikke, jeg er chef ret meget længere, men han er læge. Her er der en anden en. Han er ikke læge. Han er den mest markfulde person i sundhedsvæsenet i Danmark. Og her er der chefen for det hele. Det har brugt mig til at tage ting på. Vi satte det der med chefen for det hele, så er man meget engageret sundhedsminister og jeg var ind og tjekket på Folketingets hjemmeside. Jeg tror ikke, der sidder nogen læger i Folketinget lige nu, så man kan også gå ind i politik og påvirke tingene oppe fra, hvis det var det, man skulle have lyst til. Men med de der mange chefer, kommer der også rigtig mange opfattelser af, hvordan de opgaver, der er som læge, de bedste lyses og organiseres mest effektivt. Og der er også rigtig meget diskussion af, hvilke opgaver er faktisk vigtigst i sundhedsvæsenet. For jeg, der sidder bag os ved at sige, der står en mand her, han er rigtig, rigtig und i skulderen, han siger, at jeg har kigget på mit rønkenbillede og det er rønkenbillede af patienten til venstre. Og herover til højre er der, er i lidt midten, to læger og et organisationsdiagram. Og så siger de nej, for vi skal først finde ud af, hvem der har ansvaret. Og så kommer der en mere her, som også nu her med sundhedsplattformer og andre ting, der bulter derude af. Der er en patient, der kommer ind, skærmen og spørger, forstyrer jeg? Ja, siger alle en så. Det gør du. Og den der balance og de mange, der siger, det her er vigtigst og det her er vigtigst, det gør det endnu vigtigt, at synes jeg, at I holder fast i, okay, hvad er det den vigtige opgave for mig er lige nu? Hvad var det egentlig, at jeg sajette, da jeg aflagte det der lægelyftet? Så kommer man ud som lille læge, eller som ny læge, og der kan siges rigtig, rigtig mange vitigheder om, de er ikke særlig gode til fleste af dem, men de er der. I weekend mountain biker i gul og sort Spandex tænker jeg, som sidder i en bank eller forsikringshelskab til hver dag. Han er skvattet på sin cykel, har han også en, der læser nyheder, fylder rigtig meget med i dem, så på vejen i ambulansen siger han, det er lørdag, så egentlig ved at heller bare køres hjem. For han er ikke rigtig sikker på, at der er nogen på vagtige sundhedsvæsen, som kan finde ud af det. Det er jo selvfølgelig ikke rigtigt, men det er også en fordom, som man bliver myt med som ny. Så bliver der stille spørgsmålst ved ens autoritet, hele tiden. Han har med her patienten i seng, han spørger lægen, når er vi røde længere ned på troværdighedslisten for sådan nogle barometre, bliver der jo også lavet hele tiden. Der er rigtig mange mennesker, der laver barometre, om hvad andre mennesker laver. Så der er en anden form for spørgsmålstegn ved autoriteten, og det er sådan noget som det her, det er fra denne uge eller sidste uge, det handler om, at man i folketinget, med meget stort flertal, har vedtaget, at manipulation af ryggræden, ved ikke læge lidt uddannet, er noget, som man skal sige ja til. Og det går imod den anbefaling, som sundhedsstyrelsen var kommet med. Og det er, jeg tror, kun der er to partier, der har stemt imod, så det er bare lige så lågt blikstil, der har lagt ansigt og citat til, men de er rigtig mange, der synes det sammen. Jeg lytter ikke altid til sundhedsstyrelsen. Og hvis vi skulle gøre, som sundhedsstyrelsen anbefaler, så ville der slet ikke være brug for sundhedspolitiker. Det er jeg ikke enig i, for der er nogen, der er det fagfarvelige, og så er der nogen, der treffer de politiske beslutninger. Det kan godt være, at du er ekspert, men derfor synes vi andre måske noget andet. Det bliver man altså mødt med, som læge, og det skal man bare tage med. Så er der også vittighed om en selvefattelse som læge. Jeg er sikker på, at de fleste herinde kender den der gået, som handler om, hvad forskellen er på gud og en læge, og det er gud ved godt, at han ikke er læge. Så det er den, der er afspejlet her også. Så kan man sige, okay, med alt det der øv- eller udfordring, der kan læge foran en. Hvorfor er der så så mange, der synes, at medicinstudiet er så attraktivt, hvis det ikke lige er den, der er med at vækse karaktererne, hvad det jo næppe er? Det ved I godt. Det er det her, og meget mere. Jeg kunne bare ikke med os flere bilder ind på det her slide. Men I har en uddannelse nu, som giver indsigt i og overblik over, og viden om de helt utrolige processer, der er i spil for unfangelsen til det hele menneske. I har indsigt i, hvad der skal til for, og kroppen fungerer, som den skal. I har indsigt i, hvad der sker, når den ikke gør, og hvad man med nutidens viden kan gøre for bedst muligt og genoprette den balance, der er gået i uddue af den en eller den anden grund. Og samtidig så ved I også godt, hvor lidt vi ved i virkeligheden, og hvor mange nye spørgsmål, der skal stilles og besvars af samarbejdende kliniker og basaltforskere, og hele tiden med respekt for, hvordan nye viden testes op mod eksisterende, inden der trafes valg om ændringer i diagnostik og behandling, så vi sikrer, at der er altid bedst mulig evidens for, og vi hele tiden bruger den bedste viden, som det tilbudssyndhedssystemet giver. Det er den uddannelse I har valgt, og det er den, som I nu har afsluttet, og det er ret fantastisk. Og I har det måske sådan her ind i hovedet, måske mere lige efter den, der går fest i hold forleden dag, men sådan havde jeg det i hvert fald, da jeg var fattig med at læse medicin. Jeg tager, nu skal jeg læse en roman. Væg med al de der, bøger ind med en roman, og af én landgrund valgte jeg krig og fred, som er en ret stor roman. Og de havde altså en russisk navn og et russisk kælenavn, og inden der var gået i tidsider, så opdagede jeg, at jeg sad at ture nutter. For at huske den ene borges fra den anden borges, så laver jeg den væk, jeg fik faktisk aldrig læst den færdige, så læste jeg noget lidt mere let benet, men man kan godt have det sådan der, men det går jo over på et landsidspunkt, og hvad skal der så ske bagefter? Der er rigtig mange andre end jeg selv, der har en mening om, hvad det skal, hvordan en virkelige prioritet, og i væsentlig rækkefølge, I bliver nu en del af lægerne, eller sundhedsvæsenet, som er sådan to stammer, som omvanden forholder sig til på rigtig mange måder. I bliver lille læge, eller nylæge. I skal forholde jer til, hvem bestemmer egentlig i den situation, jeg står i her. Det er meget rigtig, at man skal selvfølgelig trække på de, der er rundt om en, man skal spørge til råd, så så videre, men på et landsidspunkt, når man også er nødt til at finde ud af, at det er mig, der har ansvar for et træft beslutning nu, så skal jeg jo gøre det. Og hvornår i hele det her forløb, hvor længe skal man vente, før man har en holdning, sikkert ikke særlig længe, hvornår må man, hvornår kan man, hvornår tør man sige sin holdning, som den lille nye. Jeg synes, det er rigtig vigtigt, at man gør det rigtig hurtigt, og det er friskeste øjne på, hvordan det der system fungerer. Man har ikke friske øjne særlig længe, så bliver man ligesom en del af systemet, man accepterer, hvordan procedure og processer er, så gør man bare ligesom de andre. Så bevare den der skarphed og nyske afhed, så det er okay at sige, hvorfor gør vi egentlig sådan her, allerede fra dag 1, og selvom der er nogen, der vinder øjne lidt og sådan noget, det må de godt, det gør I også, når næste hold kommer med et par år. Så er meget trød med det, du sagde, at du har holdt godt fast i dig selv. Og hvad jeg tror mod dig selv, du er ikke kun dit job, men det er, at I har valgt den uddannelse, I har gør, at jeres uddannelse bliver en integreradel af jeres person. Og det er også okay, det kan man godt styre, og det kan man godt bruge til noget, og man skal være efter, hvad man selv vil, og så skal man huske, at det kan altså godt ændre sig under vejs. Og jeg synes, at det var et rigtig godt råd, fra dig også, at snakke med nogle andre om, hvordan det er. Hvis nu det er enormt svær, der frustrerer, så er det kun bedre, og nemmer og takler, at man snakker med nogle andre. Det kunne jo være, at der var en, der lukkede sig op, og sagde, så havde jeg det også for et år siden, nu skal du bare høre. Og det er måske den, hvor man har tænkt. Der er en, der aldrig har haft et problem, der er som bare blæser det ud af. Det er godt at have en masterplan eller flere, fordi det er forløbt, man skal i gang med nu, for der er så mange delelementer, som man bliver lidt tabt i alle de små stop, der er under vejs. Men det er også rigtig vigtigt, at det måske det her skal. Og så prøv at stoppe op en gang med mig at tænke, hvad var motivation for det her i første omgang? Hvad var min passion? Er den der stadig? Måske er den, der er om to dage, hvis nu er den rigtig, rigtig træt. Hvis den slet ikke er der, så skal man måske lede lidt efter den, og blæst støvet af den, og tage den op igen, og finde ud af, om man er i gang med det rigtige. Så her starter fremtiden den ene af dem, i hvert fald. Her starter jeres fremtid, som læger. I at holde den fest, i aflægge og lægeløfte, i stopper faktisk op, og mærker, at det er nu, det sker. Men husk, at mærke det rigtig, rigtig meget. Fordi det skal ligesom ingraveres i, at det er nu, der er overgang fra studerende til læge. Så er der andre overgang, men den her, den er rigtig vigtigt, og den skal nydes, og overgang skal bruges, og jeg synes, den skal bruges godt. Jeg har et yndlings citat, som handler om fremtiden. Det kommer fra en dame, som ikke var læge, men hun var presidentfru i USA i rigtig mange år. Hun var USA's repræsentant i FN, og hun er en af hovedarkitekterne bag FNs menneskerettigheder, så hun er en klogt af mig, og så er hun en enorm leverant dør af citater, som hun har sagt det hele selv, det ved jeg ikke. Om hun har sagt det her, er heller ikke så vigtigt. Jeg synes bare, at det er et meget, meget, en meget fin udtagelse, for hun siger, at fremtiden tilhører dem, som tør tro på deres drømmeskyndighed. Så I skal huske at drømme, I skal huske at nyde det. Kæmpestur til lykke til jer alle sammen.