 Sziasztok, Sárosi Péter vagyok a Drogreporter oldalszárkeztője, és ez itt a Drogreporter café, a drogpolitikai érdekességekról, hírekról beszélgetünk szakemberekel ebben a műsorban, és ezúttal a vendégünk Kuhn Bernadet, aki az LTPP-káltát a Pedogiai és Psziológiai Kar egyetemi docelse és psziológus, és nem rég jelen meg egy könyve a munkafüggőség témájában. És erről környeből szeretnénk most beszélgetni. Igazából a mai világban annyi mindenre mondják azt, hogy függőséget okoz, van pornofüggőség, meg internetfüggőség, meg solarinofüggőség, meg mindenféle dolgokról beszélnek, és hogy sokan azt mondják, hogy ez már így kicsit túl van spílázz, vagy túl sok mindenre mondják, hogy függőséget okoz, és egyébként is már a levegőtől is függők vagyunk. Hogyan lehet megmondani azt, hogy mi a különbség, mondjuk a levegőfüggőség, meg mondjuk egy valódi adiktológiai szempomból a függőség között? Köszönöm szépen a meghívást, hogy itt lehetek. Hát az egyik fontos dolog, hogy hány embert érint a társadalomban ez a probléma. A munkafüggőségnél azt láttatjuk, hogy ez egy ilyen elterjed dolog, még akkor is mondhatjuk ezt, hogyha még nem tudjuk igazán pontosan eldönteni, hogy ezt hivatalosan betegségnek tekinthetjük, ha vagy sem. Jelen pillanatban egyébként azt tudjuk, hogy nem. Tehát nincs ennek benne a diagnóstikus rendszerekbe, de fontos az, hogy a különböző társadalmakban, és a legkülönbözőbb országokban is látható, hogy nagyon sok ember azt tapasztalja, hogy olyan mértékben túlzásba viszi a munkát, és azt nem azért tesszik, mert anyagilag rászorul, hanem mert egy nagyon erős bársul kényszert érez erre, vagy annak már nagyon sok számos negatív következménye van. Egy szoláriumfüggőnél, azért azt láthatjuk, hogy lehet, hogy egy-egy ember azt mondja magáról, vagy az ismerős azt mondja rá, hogy hát annyit szolizik, hogy már addígt, de ez nem tekinthetjük egy társadalmi problémának, egy civilizációs problémának, tehát mindenképpen számít, hogy mennyi embert érint ez a dolog. A másik pedig az, hogy ténylegesen arról van ezt szó, hogy van egy jól körülírható tünet rendszer, vagy kritérium rendszer, a szoláriumfüggőségnél azért ott valami más is lehet a háttérben, akar egy testképzavar, vagy egész egyszerűen nem tudom egy olyan fajta szokásmód, aminek nincs kezd a patológiához. A munkafüggőségnél azért már nagyon sok olyan kutatás van, és akár terápiás tapasztalat, ami arra utal, hogy ez egy rendszer szintű jelenség, és nem csak egyéni esetekben, akár valami más problémát, akarva vúzunk egy addikciós tünetet, hanem itt ténylegesen megjelennek olyan fő jellemzők, amire azt mondhatjuk, hogy a túlzott kényszeres munka végzésnek az ismérveit foglalja köszsel. Sokat írsz a könyvetben a magyar közmondásokról, amik megtestesítik a társadalomnak, a különféle hiedelmét és gyakran tévhiteit is. És egyetidézek, hogy három dolog egészséges eleget nem enni, munkától nem futni és nem bujálkodni. És hogy ebben is az van, hogy akaratilag például, hogy az élvezett kedvérveló sex az egy megbéekzet valami, de a munka bármennyi mennyiség van az egy nagyon elfogadott dolognak számít. Tehát hogy most gyakorlatilag te, ha jól érte, adolj el ezeket a társadalmi itt életeket, amik érték itt életeket? Igen, tehát itt az a kérdés, hogy jó, ahogyha ezt az ügynetet közvetítjuk. Én nem szeretném ezeket megkérdőre lezni, tehát odaig nem merészkedem a könyvemese, és most se szeretnék, hogy a munka végzés az egyártalmas dolg lenne. Inkább az a kérdés, hogy vajon mi az a szint, amitől kezdve már azt mondhatjuk, hogy ez már nem segíti, ami alkalmazkodásunkat és rosszat tesz, és mi az, amikor még azt mondhatjuk, hogy ez tényleg boldogít és a lelki egészségünket segíti. Nagyon sokszor az addigciógnál szeretnének egy ilyen jó egyértelmű határvon alatt húzni, hogy na, ha innentől kezdve, ha mondjuk még egy pohár alkólt iszom a héten, akkor az már függősége vagy sem. Nagyon sokszor mennyiségben keresik a választ az emberek, és volt ilyen próbálkozás, még a nyolconsévekben az egyik szerző azt mondta, hogy ha valaki legalább 50 óráld dolgozik egy héten, akkor az munka függő, ezt már a már azt mondhatjuk, hogy ez egy zsák utca, tehát nem ez a lényeg, hanem az, hogy vajon a tózott munka végzés miatt, mi történik az életünk egyéb területeivel. És itt például a visszatérvára a kérdésre, amit feltettél, azt mondhatjuk, hogy ha annyira sokat dolgazik valaki, hogy emiatt például a kapcsolatai rámennek a munkaér, vagy minden egyébként elhanyagol az egészséget, mert például nem mozog soha, a gép előttül, vagy összevisszatáplálkozik, és nem figyel arra, hogy hogyan, tehát hogy ez egészségi állapot, amilyen, vagy a korában szeretett hobbiait már elhanyagolja a munka miatt, akkor mindenképpen érdemes állgondolkozni, hogy ez jó tesse az életével, vagy sám. A közmondás, amit idészte, ez azért érdekes, és így ahogy említette ezt a szexfüggőség példát, hogy itt ebben a közmondásban ugye arról van szó, hogy minden kevesebbet szexeljen az ember, ahhoz, hogy boldog legyen, viszont, hogy ha abba gondolkozunk, hogy vajon az viselkedési addigciók közül, minek van inkább pozitív megítérés, és minek van inkább akár negatív, akkor gyébként a szexfüggőséget sokan inkább a pozitív oldalra tesszik, mert legelább nem a drogoktól függ, meg nem iszik annyit, hanem sokat szexelett az jó dolog, az elvédül is nem állt senkinek, gondolnák az emberek. Na most a munkafüggőségnél is ez van, hogy azt gondolhatjuk, hogy ha valaki nagyon sokat dolgozik, az biztos, hogy akkor egy önfeláldozó ember, egy nagyon lelkismeretes valaki, aki a családjáért küzd, aki mindent megtesz azért, hogy a családja jól éljen, hogy sokat utazzanak, hogy meglegyen mindenük. Illetve a társadalomnak is mennyit segít, hiszen attól majd akár az adott cég és az egész ország is sikeres ebb lesz. Csak az itt a probléma, hogy bár egy ideigánben még lehet realitás, és érheti nagyon sok sikeremunkafüggő embereket, egy idő után ez vissza fog csapni, és akár egy te esítmében is nagyon sok problémát fog tapasztalni a személyi. A 60-ség végén Veyne O.C. vezette be a workaholizm, tehát az a munkalkolizmus fogalmat, és hogy itt ugye egyértelme a páruzom az alkolizmussal, és felfelmülhet az emberekből a kérdés, hogy miben hasonló, és miben különböző a szerfüggőség, és mondjuk egy olyan misalkedési függőség, mint a munkafüggőség. Abban mindenképpen nagyon fontos a különbség, hogy ez uralja az életet, tehát egy komoly alkor betegnél, ott mindennap kell, hogy alkolt fogyasszon, és hogyha nincs ott az alkor a hétköznapjában, vagy az adott napjában, akkor nem tud funkcionálni. Egy munkafüggőnél ugyanígy a munkal legfontosabb, és hogyha például ebben akadályosztatják, nem dolgozhat elveszik a laptopját, vagy más feladatot kell csinálni, ami nem a munká, házi munkapéldául, vagy akár nem tudom hozzá tartozokkal foglalkozni, akkor feszült lesz, zavarni fogja ez, mondhatjuk akár azt, hogy megvanási tűnetei lesznek, de nyilván egy szerfüggőnél ezek konkrét testi tűnetek is lehetnek, súlyos testi tűnetek, például az alkolizmus esetében. Ilyenről természetesen nincs szó a munkafüggőletet, hogy nem fog remegni, nem fog izadni, nem lesznek görcsös rohamai. A biológiai szinten viszont nagyon ideges lehet, nagyon fruszt ráhatja őt, az, hogy nem csinálhatja meg a dolgát, és azon kattokhat magában, hogy még mennyi mindent megkénecsinálni a mi lesz, ha nem tudja ezt befejezni, és amögött viszont nagyon belső szorongások lehetnek, tehát nem arról van szó, hogy attól fél, hogy akkor nem tudom, anyagilag nem fog boldogulni, hanem például attól szorong, hogy elbukik, hogy megszégyenül, hogy ha nem csinálj meg a feladatát, akkor nem lesz elég jó, a munkájában nem lesz elég sikeres, nem tudja azokat az elvárásokat, amiket saját magával szemment állmasz, azokat a nagyon magas elvárásokat megvalósítani. Szóval ez mindenképpen fontos, hogy egyrészt van egy ilyen belső feszültségszorongás, és hogyha nem jut hozzá a választott szérhez vagy viselkedéshez, akkor szembed. Aztán az is egy nagyon hasonló dolog, amiről az előbb már beszéltem, hogy mivel mindent úral az életében ez a tevékenység, ezért az összes többit el fogja ha nyagolni, nem fog az a legegett foglalkozni, és azok sérülni fognak azok a területek, ugye egy szerfüggő esetében bizony lehet, hogy akár a pénzét arra költi, hogy megszerezzel az anyagot, és ezért a hozzá tartozók konfliktusai lesznek, vagy vagy akár konkrét nehézségei. Itt az anyagiak nem így jelennek megkissenő hozzá haza a pénz, tehát ebbe például van egy nagyon fontos különbség, hogy sokkáig a család is azt élheti meg, hogy de jó, annyit dolgozik, hogy nekünk is jó. Tehát igazából büszkék vagyunk rá. Tehát ebbe mindenképpen egy nagy különbség, egy alkor is talán nem szokott büszke lenni a család tag, nem szoktak büszkék lenni a hozzá tartozók, vagy akár barátok, hogy de jó, ennyit isszék, vagy ennyit drogozik. Itt nagyon sokáig, és ez egy lényeges különbség, megkapja valóban ezekat a pozitív megerősítéseket, a közvetlen környezetétől, akár a partnerétől, akár a gyerekeitől, de büszke vagyok, a pára, hogy ennyire hallad előre, és ennyire sikeres, és ott nem tudom mindenhoz szerepel. Viszont utána azt veszélyészre a hozzá tartozó, hogy egyre több a hiány, amit ez a sok munka okoz az ő ő életükben, tehát Magyarúsóan nincsenek együtt a munkafüggővel, még hogyha fizikailag otthon is van, akkor is dolgozik, vagy türelmetlen, ha nem hagyják dolgozni, tehát egy idő után az a sok pozitívum, az már egyáltalán nem fog számítani, hanem csak azok a hiányállapotok, amiket ez okoz, és ebben azért természetesen itt már megjelenik a hasonlóság a szerfüggőséggel, de az elején sokkal több a megerősítés, ami a szeraddikcioná pedig inkább biológiaillag jelenik meg. Tehát ezt talán még hozzá tenném, hogy amikor valaki egy psiaaktív szertől lesz függő, akkor ott ugye azonnali megerősítést kap, tehát meg issz az italt, rögtön ellazultabb lesz, oldódnak a gáltlások, jobbkétbe lesz, hogy ha elszéve egy füveszcig itt ugyanúgy azonnal tapasztalja ezeket az élményeket, a munkafüggőségnek, ez nem felteltelül van így, ez nincs akár egy ilyen euforja, tehát nem az, hogy levül a gépel és akkor álde jó, hanem inkább sokszor azt történik, hogy hossz utában élje azt meg, hogy most ezt végig csináltam, és akkor ennek meg van a gyümölcsel, akár egy elismerés a főnöktől, vagy egy kinevezés, egy előre lépés, vagy a cégnek valamilyen nagy sikere, de nem akarom azt kizárni, hogy nem élhetnek meg ilyen pozitív érzéseket munkaközött, mert vannak azért olyan munkafüggők, akik, amikor dolgoznak, akkor érzik azt, hogy na, végre ott vagyok ahol jó nekem, és mondjuk, nem a többiek, nem tudom, panaszkodását, piszkálódását kell hallgatnom, vagy nem olyas művel kell foglalkozni, amit nem szeretek, hanem olyas, mit csináltok, amiben azért lannak sikerek? És még egy dolog utolgat, ha azért így ehhez hagy tegyek hozzá, ugyanakkor nem szabad összekevernünk a munkafüggőséget, a munkai ránti elkötelezettségtől, az utóbbi, az egy sokkal pozitívabb jelenség, és sokkal inkább kötődik a flóhoz, és sokkal inkább meg tudja az ember találni magát a munkában, a munkafüggőkre inkább a kényszeres munkavégzési elemzít, tehát amikor dolgozik, akkor sokkal kevés béli meg azt, hogy ő ebben tényleg jó és elvezi a munkát, tehát nem feltéltel, hogy intrínzik motivációk jelennek maga munka kapcsán, hanem inkább ezek a kényszeres, olyan motivációk, amik arról szólnak, hogy elkerüljön valami rosszat, tehát azért dolgozik sokat, hogy elkerülje például a bűntudatát, hogy nem csinálj meg a feladatot, vagy akár a szégyenérzetet, a szorongásait, akár a főnök lecsesszését. Tehát nagyon sokkal nem dolgot, ami egy negatív érzés, és azt szeretné elkerülni, és nem arról szó, hogy dolgozik, mert ezt annyira elvezi. Azt mondtál, hogy a munkafüggőség esetében nem beszéltünk olyan arról, hogy csak a mennyiséggel lehet nem érni ezt, hogy ki az, aki munkafüggő, mint mondjuk az alkollizmus esetében, van mondani, hogy a nagyivó az ennyi és ennyi egység alkoholt iszik meg, és akkor vannak erre ilyen mindenféle néru eszközök, de hogy aki mondjuk szeretné a saját életét, hogy saját magát megvizsgálni, van elsőt legyen olyan, nem tudom, checkliszt, amit így vég kell nézni az embernek, hogy akkor mikai elej annak, hogy én nem csak egyszerűen sokat dolgozom, hanem munkafüggő vagyok. A könyver is van egyébként ilyen segélet a mellékládban két kérdőévet is lehet találni. Ezeket érdemes kütölt el, hogy nyilván ezek ilyen szűről tesztek, tehát ezt azt tudja megmondani, hogyha egy adott pontszámot ér el a személy, akkor már érdemes ezzel foglalkoznia. Egyik az pont ez lehet, hogy ha nem dolgozom, akkor feszült vagyok például, akkor idegesebb, feszült ebb, iritált, aptürámattan ebb vagyok. Egy másik ilyen lehet például az, hogy mindent ő szeretne kontrollálni. Tehát nem szeretnék kiengedni a kezéből a dolgokat, nagyon jellemző a munkafüggőkre, hogy hát ilyen kontrollmányájuk van, és ezért nehezen tudnak feladatokat átadni másoknak, tehát ez a delegálás nagyon nehezen megy. Hiába van sok tendülje, és ott van a körülött a kollegák, és van akinek, akár még ezt bele is férne az életében, nem adja oda a ebben. Természetesen több dolog is lehet a hát térben, de az egyik az, hogy ő szeretné megcsinálni, ő akar bizonyítani, illetve akár az is benne lehet, hogy mert ő ezt jobban látja, és ez sokszor, például a főnök hív egy olyan magas pozícióban lévő embereknek jellemző lehet, hogy a tol tart, hogy ha átadja ezt a feladatot, akkor biztos nem fogja jól megvalósulni. Tehát mindenképpen ez a delegálás nehésé kontrollmányia, ez egy fontos jellemhet. Aztán az is egy a check listben egyen lehet, hogy menjen panaszkodnak, hogy túl sokad dolgozik a másik. Tehát ez fontos, hogy a hozzá tartozóknál ez megjelenéke, hogy gyere már haza megint olyan késő jöttél haza, hát ne dolgozni annyit, legyel már velünk többet, szóval a hozzá tartozók panaszkodása az mindenképpen. Aztán lehet, az is egy check list, hogy azt veszélyesze, hogy rosszul elszik, nem elszikeleget, akár más ilyen fizikai panaszzai vannak, nagyon fáradékony, nem tudom, fáj már a háta, vagy a szeme a gép előttül, és tulajdonképpen, hogy testi panaszok is jelentkezhetnek. Ez is egy ilyen dolog. Talán ezeket említeni, és hát a megbanásról beszéltünk már, tehát az, amikor egyszerűen azt élimek, hogy ha nem dolgozott, akkor nem érzi olyan magátobőrében, ez mindenképpen egy kiemelkedő. Szinte érdekes volt, hogy te említettel, hogy a munkafügrökre jellemző az, hogy perfekcionisták és szégyent éreznek, hogy nem elég jók, és mindig azt akarják, hogy hasznosak legyenek a környezetüknek. Pont ezek kapcsolatban hoztam, emléke egy könyvet Brené Browntal, és ő is használj egy érdekes kifejezést, hogy felépülésben lévő perfekcionista. És hogy ezek kapcsolat szeretném kérdezni, vannak olyan közös személyiség vanások, amik jellemzőek a munkafügrökre? És hogy milyen tényezők vezetnek oda, hogy mindig az egyik ember az munkafüggő lesz a másik, meg nem? Tehát igen, az egyik a perfekcionizmus, az egy olyan személyiség vanás, ami határozottan egyetjárás mutata munkafüggőséggel. A másik, amit így a kutatások alapján egyértelmen megehet állapíteni az az alacsonyon értékelés. És a harmadik, ami még fontos, ezt úgy hívjuk a psihológia szaknyelvében, hogy negatív affektivitás, amik az ebből arra utal, hogy valaki sokkal több ilyen negatív érzelemmel élje az életét, akár ilyen érzelmi bizonytalanságokkal, akár néha ilyen depressziósabb hangulattal, vagy aggodalmaskodással. Tehát mindenképpen megjelenik egy ilyen általánosabb, ilyen negatív a biérzelmi világ. Ez a harm, ami leginkább kiemelkedik, de ezen kívül azért vannak még olyan személyiség vanások, amik fontosak lehetnek, akár például a kény szeresség, ugye kény szeresen szeretné az életének minden területét ilyen nagyon precizen és tökéletesen csinálni. A másik, ami ugyan csak egy-két kutatás van, de ott egyértelműen pozitív kapcsolatot leálltak az az altípus személyiség. Ez egy régi fogalom, és összefüggésbe hozzák a szívér rendszeribetegségek megjelenésével, és az altípus személyiségű emberekre, az jellemző, hogy ők ilyen türelmetlenebbek, hirtelenebb személyiség, nagyon versengőek, törtetőek, mindenképpen ők akarnak a legjobbak lenni, és akár ellenséges ebbe kis másokkal. És ez egyébként összefügg azal, hogy mi is azt találtuk, például a saját kutatásunkban, ugye, hogy a munkafüggöknek az impulszivítás is magasabb értéket mutat. Ez azért érdekes, mert az gondolánk fölök, hogy ha valaki nagyon precízen, kényszeresen, lelkismeretesen dolgozik, hogy akkor ő nem az a az impulszív alkat, és ez úgy tűnik, hogy még se ilyen egyszerű, mert abban viszont látunk jellegzetességet a munkafüggöknél, hogy akár egyszerre több vasadtartanak a tűzben, nagyon sokat vállalnak, és a sok munkában így, így ez a kapkodás meg tud jelenni, akár ugye a határ idők betartása miatt, illetve akár úgy is megjelentett az impulszivítás, hogy túllelmetlen a kollégákkal szemmán, hogy csinált már, miért nem haladunk, és így tovább. Tehát azt hiszem, hogy ezeket emelném ki leginkább, és a másik része a kérdésednek pedig ugye arról van adkozott, hogy mit ellesz valaki, akár ilyen szeméségű ember, akár munkafüggő. Ugye itt a munkafüggösség kapcsán, amiről biztosan nem tudunk még semmit, az, hogy ennek van ebbábbá röklött biológiai meghatározotsága, mondjuk bizonyos szemése vonásoknak van, tehát hogyha azt veszük alapul, akkor azért mondhatjuk, hogy valahogy ez nem a semmiből jön biológiai szinten. Leginkább, amiket vizsgáltak eddig, vagy amilyen megfigyelések vannak, azok inkább a családról szólnak arról, hogy milyen családi lékkörben élnek ezek az emberek, hogyan nevelkednek, vagy akár milyen megerősítéseket, üzeneteket kapnak a családban, és amit láthatunk, és ugye emlegetett például ótszot, ugye aki ezt a fogalmat megalkotta, hogy az ő édesapja is alkólista volt, és van egy másik neves szerző egyébként a kicsokat idézek a könymenőt, Brian Robbins annak hívják, és ő családterapáutaként dolgozott nagyon sokat munkafüggöltkel, és az ő apja is alkólista volt, és ő és aztán rájöttünk ebben érinte ez a probléma. Tehát úgy tűnik, hogy a munkafüggöknél a családban a felmenők között megjelenő szemvedébetegség lehet egy fontos tényező, például azért, mert a gyermek ilyenkor nagyon koránkerül felnőtt szerebbe, ugye ezt parentifikációnak nevezzük, az azt jelenti, hogy olyan felelőségeket, olyan feladatokat kell el látnia, olyan felelőségeket kap, és olyan feladatokat kell el látnia, ami az ő életkorának még nem lenne. Életkor ez nem megfelelőtt, tehát nem lenne szabad például, hogy mondjuk ő csinálj meg a kis testvére ugyannáját, hogy ő tanuljon vele, vagy 8 évesen ővásárróljon be a családnak, azért, mert ott van egy szembetébeteg a családban. És ha olyan nagyon korán ilyen felelőségteljes pozícióba kerül, és azt élj meg, hogy ő akkor jó gyerek, vagy akkor szerethető, akkor működik a családban, hogy ha ő lát el ilyen feladatokat, és ő neki mindig oda kell figyelni, hogy ezeket a felelőségteljes feladatokat ellátsa, akkor ez bizony fenmarad, ha egy ilyen tartos szeméséggonásként, úgyhogy ő később serdülőkorban ha verokkal foglógni, hanem tanul és teljesít, és ez így fenmaradhat az élete során egy ilyen legfontosabb motivunként. De azt is lehet látni a kutatásokban, vagy megfigyelésekben akár, hogy nem kell feljetelni, hogy szembedébeteg ilyen a családban, de lehetséges az is, hogy a családban az az üzenet a legfontosabb, hogy a gyereknek mindig jónak és tökéletesnek kell lennie. Tehát akkor kap megerősítést, ha mindig ötösöket hoz haza, hogy ha mellette 3-4 tomfolyamra jár, meg megyeri a fúvolaversenyt, és még ilyen sportuló és lesz belőle, tehát hogy ha szülök nagyon magasállverásokat támastanak a gyermek felé, akkor ezt interiorizája, belsővétesszés ő válik ezáltalán nagyon perfekcionista személyi, és az önértékerésése is úgy tud sérülni, hogy azt élimek, hogy ő nem egy önmagában egyértékes, valaki, akit feltétlené a kőlehet szeretni, hanem akkor szerethető, akkor jó ember, hogyha ő teljesít otthon. Tehát ezeket mindenképpen érdemes kiemelni, de nyilván itt még nagyon sok kutatásra van szükség, vagy azért ez pontus abban lássuk, hogy hogy lesz szalakiből munkafügg, és mondjuk, miért pont munkafüggől ez beőle, és miért nem mondjuk játékfüggő? A drogfogyasztásnál és a függőségnél azt látjuk, hogy nagyban függ az adottásadal, hogy a különségek mennyire elterjettek, és hogy milyen formában elterjettek. Mennyire kultúra és társadalomfüggő a munkafüggőségnek az elterjettsége? Az az érdekes egyrésztről, hogy társadalmokon áti velő jelenségről van szó, tehát akár, hogyha mondjuk a nyugatés-atával keletik kultúrát össze vettjük, akkor mindenképpen azt mondta, hogy ők mindekettő terültesen érinti, viszont azért van a különbségek is. Hát nagyon kevés olyan kutatás van, amilyen lakossági felmérésben vizsgálta ezt a kérdést. Három éről tudunk, tehát három országról. Magyarországon kívül Norvégjából, vannak adatok és Delkorában, az utóbbi nagyon friss redmény 2020-as publikáció, és még Norvégjában és Magyarországon gyakorlatilag ugyanazok az eredmények születtek, ugye nagyjából ugyanarról a kultúráról beszélünk, legalábbis ilyen nagy visszanylatban, nyilván nagyon sok különbségon a két ország között, de mindenképpen így a nyugatik kultúrához sorolható. Ott 7-8 százaléka érintett a felőtt dolgozó lakosságnak, ezzel szemmen Delkorában közel 40 százaléka, tehát 39.7 az tiszem, az azérték, amit találtak ebben a kutatásban. Még ha jó kutatóként megpróbáljuk a módszertani esetleges tényhezőket kiszűrni, akkor is egy nagy különbség. Tehát biztos, hogy nem fokadhat csak abból, hogy milyen kérdőévet használtak. Egyébként egy teljesen valit kérdőévet használtak, mert azért korábban volt olyan kutatás, de a Kanadában, ahol megkérdezték, hogy ön munkafüggőnek tartja magát. Ezzel ez egyetlen egy kérdés sem érték, és egyébként akkor is 30 százalék ott találtak, pedig az Kanada, de látszottjuk, hogy ezért módszertaniallag az nem volt egyelégi, kifinomult módszertan, és ez egyébként visszavezett bennünket a munkafüggősége kapcsolatos, akar társadalmi megítélések, és mi tosszok, vagy tév hitek körébe, hiszen nagyon sok ember, azt gondolod, hogy ha ő nagyon sokat dolgozik, akkor lehet, hogy munkafüggő. De hogyha nem tudjuk, hogy miról van szó, akkor nehezebben tudjuk azt tényleg megragadni, vagy akár megítélni, hogy minket ezt tényleg érinte. De visszatérve ezekre a kutatásokra ott psihometria-ilag megalapozott jól működős kájákat használtak, hogy használtunk mi is, és ennek alapján mondhatjuk ezt, hogy 7-8 verzusz, hát 39 százalék, és itt azért azt gondolhatjuk, hogy ebben bennel lehet ebben a különbségben az, hogy a távolkeleti kultúrában, és most akkor koncentrályú délkórára, hiszen onnan szermezik ez az érték, ottán ezek a konfucíuszhoz köthető értékek, még ott vannak nagyon erősön a társadalomban, ami ugye azt képviseli, hogy nagyon sokat kell dolgozod a közösségért, és hogy te legyen mindenképpen szorgalmas, fontos a tekintély, fontos, hogy feláldozd magad akár a közösségért, és mindent megtegyél azért, mert akkor így lehetsz hasznostag a társadalomnak, és így leszel egy jó ember. A nyugati társadalomban, ott azért soka fontosabb az egyéni érvényesülés, az egyéni teljesítmény, akár a verseny helyzetben is az, hogy én egyedül mit fogok elérni, a Délkorajáknál is megjelni a versengés, de ott az is a közösségérdekében. Tehát azért teszek valamit, hogy értük tegyem. Tehát ez lehet egy ilyen tényező, ami miatt megjelenik ez a különbség, és talán pont azért is jelenhet meg, mert inkább fölválálják azt, hogy sokat dolgoznak, mert ott az egy olyan érték, amit megdítsérnek, és ami előre visszi az országot, és amit fontosnak tartanak, még mondjuk nyugaton inkább láthatják azt, hogy hújának már lehet, hogy ezért ára van lehet, hogy ezt nem kéne ennyire túlzásba vinné. A műsort, amit most nézel, egy non-proficivil szervezet készítette, amit sem az állom, sem a pártok, sem pénztáros lőrincnám támogat. Nagyon nagy szükségünk van arra, hogy ti támogassatok minket, vécivel is látogassatok el a drugreporter.hu oldara, ahol támogató tagjaink lehettek, anélyekül nem fogunk tudni működni, hogy ti néhány száz ember, akinek megér pár száz forintot, ha vonta támogassátok minket. Köszönjük szépen. Egyen mindig is nagyon izgattak a viselkedési függőségeknek, és a drugfüggőségeknek, az ilyen kereszmetszetei, meg az ilyen hibrid verziói, és hogy itt felmerülhet az a kérdés, hogy ugye vannak olyan szerek, amiket kimondotta a munkavégzés fokozására a használnak, mondjuk ott van a kávé, Michael Pollannek van egy érdekes cikk, ami van azt mondja, hogy a koffeim volt, a zipari forradalom, és a kapitalizmus kialakulásának a motória, és hogy tényleg az is egy kicsit olyan, mint a munkafüggőség, a koffeim függőség, hogy olyan pozitív van fogjuk föl, és van ezzel kapcsodó szakiradalom, hogy mennyire függössze, mondjuk például az ilyen szerek, mint a koffeim, fogyasztása, a munkafüggősége. Nagyon kevés van arról, hogy a munkafüggök mennyi, és milyen típusú szert használnak, tehát sokkal többet kéne ezt nézni, és elkezdtünk ezzel foglalkozni, de még csak kezdőtérredmények vannak. Koffeimről van, tehát hogy ezt látod, hogy valóban sokkal többet használnak, tehát ez egyértelmű, alkohol még az, ami fel, mert ő legykét kutatásban, ugye teljesen más szempontból, ugye a koffeimt inkább azért használják, hogy még tovább tudjanak dolgozni, még nagyobb teljesítményjál, vagy akár éjszakában nyúlan tudjanak dolgozni, az alkohol pedig inkább úgy kerülhet be a képbe, hogy egy nagyon stresszes hosszú napután, valahogy lekárnyugadni, valahogy kikelengedni a gőzt, valahogy el kell tudni aludni, és ebből az esetbe jöhet az alkohol, nyilván nem nap közbeni alkohol fogyasztása van szó, mert az biztos, hogy akadályozomunk a végzésben, hanem telán inkább ez az esti hét végi. Ami szerintem még itt, és én is abszolút osztamate véleményedett, hogy fontos lehet a stimulánsoknak a vizsgálata, de erről egyáltalán is még kutatás, hogy akár az illegális szerek, hogy beléphetnek ebbe a térbe, hogy vajon esetleg a munkavégzés fokozására, teljesítmény fokozására, mondjuk akár az amphetamine és származékai, vagy akár a kokain, vagy akár az újtipusú psioaktív szerek új stimulánsok, azok vajon megjelennek egy a munkafugyok körében, és egyébként erre, ahogy említettem, már elkezdtünk elemzéseket végezni, így pont a legutóbbi 2019-es lakossági felvételadatain, és azt derül ki, hogy az új stimulánsok így kielmálkednek, és nem azt mondom, hogy hatalmas az együttjárás, de egyértelme megjelenik, hogy a munkafugő kockázi csoportban, szignifikánsan több az új psioaktív szer új stimulánsohasználó, mint a nem munkafugő csoportban. Azért érdekes szerintem ez a dolog, mert eddig inkább azt láttuk így Magyarországon, hogy inkább a mélyszegénység körében, vagy a nehezebb körülmények között élők, személyek körében jelnek meg az új tipusú, akár dizájnár cuccok, de úgy tűnik, lehet, hogy ez nem csak őket élinti, csak teljesen más motiváció, tehát ott a hétköznapi szörnyiségektől való elmenekülés eszközelehet. Itt pedig inkább a teljesítményfokozás, de ezt még tényleg egy nagyon kezdeti eredmény, de szerintem mindenképpen érdemes ezt még vizsgálni. De hát nyilván akár ez attól függően, is megjelenthet a szereknek a differenciátsága, hogy milyen pozícióban, milyen munkakörben van. Tehát biztos, hogy van egy ilyen munkafugő kör, akik meg hocaint fogják választani, mert megtehetik, és hogy az segítheti őket a folyamatos pörgésben, de ugyanígy nyilván az amfet, amin is felmerül. Ez ország ettől is fűg, hogy milyen társadal, amikörnök, melyik országról beszélünk, ugye nálunk eleve a kukain az alig van jelent, tehát sokkal inkább jelent vannak ezek az új szerek, úgyhogy ez is lehet például egy különbség. Kajmadba különfejeztet szántálsz a nemikülönbségeknek, a munkafugőség terél. Mennyi be elérinti ez másként a nőket és a férfiakat? A kutatások alapján a rövidvá lesz az, hogy se mennyire. És hogy nincs különbség, ezt egy metalanálízis, ami nagyon sok kutatást elemzet mellállapította, hogy ugyanilyen mértékben eljelenik maga a nők és a férfiak körében. Ami szerintem azért egy picit árnyalja a képet, hogy úgy egyelítődik ki a dolgok, hogy a nőknek és a férfiaknál talán más bárső motivumok, vagy akár más szeméségbólások vezethetnek ahhoz, hogy munkafugővé váljanak. A férfiaknál például egy olyan társadalmi szerepelvárás, az sokkal erősebb, hogy ő dolgoznak többet, akár tartsák el ők a családot, tehát akár Magyarországon is még a mai napik az a majósok esetben a családi elvárás, vagy kép, hogy a férfi legyen a kenyérkeres ő, ő dolgozó sokat, ő legyen magasabb pozícióban, ő vigyáhaza a pénz, és ez akár egy ilyen terhet is, tehát a szeméröknek teljesíteni el kell. Ugyanígy vannak a szeméségbólások is, amik inkább a férfiaknál jelennek meg, mások, mint a versengés, vagy akár az erős teljesítménymotiváció, ezek mind-mind inkább azt predesztinálják, vagy akkor a férfiaknál jelennek meg a munkafüggőség erőteljes ebben. Ugyanakor a nőknél is van egy csomó olyan dolog, ami miatt az, derülhet ki, hogy ők is érintett. És bár azt mondtam, hogy a metalnalizis a két nem között különbség kapcsán nem talált semmilyen redményt, vagy különbséget, a mi hazai kutatásunkban többadat felvedíteni, és azt derül ki, hogy a nők veszélyezett. Tehát Magyarországon valahogy ezt derül ki. És hát ezen én is nyilván sokat gondolkoztam, és sokat, tehát foglalkoztam ezzel a kérdésre a könyven is, és hát így azábbali csak feltételezéseink lehetnák. Ugye az egyik az, akár pontabból fakathat, amirá az előbutaltam, hogy a nőknek pont azért még mindig sokkal alasában fizetésük a férfiakoz képest kevésbé vannak magasabb pozíciókban, kevésbé lesznek be elők vezetők. Ez a legkülönbözőbb szakterületekre igaz. Sokkal nagyobb a nyomás, hogy többet dolgozzanak azért, hogy elismerjék őket. Tehát azért, hogy ő aztán ténylegesen mondjuk fűnök lássán vagy előrébb kellül jön a langlétán. Ezért neki többet kell letenni az asztalra, talán egy férfinak. De az is lehetséges, hogy a csaláldalapítás is egy tényező lehát, aki a fiatal nők esetében, mert például egy kifézetten budapesti fiatal mintán azt láttuk, hogy ott a nők veszélyesztetett ebben, lehetséges, hogy még a csaláldalapítás előtt nagyon erős, én érzik azt nyomást, hogy most még meg kell tolni, most még meg kell találni a legjobb pozíciót, és aztán úgy mehessenek gyásra, és úgy vállaljanak gyereket, hogy a visszatérés így könnyebb lényés ne akar kell jelen előről kezdeni. És természetesen a nőknek is vannak olyan szeméség vonások, meg olyan akár sociodemográfiai ellemzők, amik miatt azt mondhatjuk, hogy ők nagyobb veszélyben vannak. Az egyik az, hogy őket, mert eleve úgy nevelik általában, vagy hajlamosabbak az emberek úgy nevelni a nőket, hogy legyél jó kislány, csinálod meg szépen, a leszkedett szorgalmas legyél. Tehát ez a fajtéen le, kismetesség, ez nagyon erősen ott van a lányok nevelésében, és aztán valóban egyébként, ha megnézzük akár a nagy ötszeméség vonás kapcsolat, hogy mit látunk, akkor azt mondhatjuk, hogy a nőknél erősebben megítenik, például a lelkismeretesség, mint vonás, ami azért a munkafüggösséggel együttjárás tud mutatni, de ugyanígy a nőknél ez a fajt, a perfekcionizmús, a lacséreben értőkkelés is erősebben meg tud jelenni. Tehát vannak ilyen vonások is, amik azt mutatják, hogy talán ezért jelenthet meg a körükben erősebben, és még egy utolsó dolog, hogy azt is láttuk a kutatásainkból, hogy a szellemi foglalkozásul a körében, magasabb a munkafüggőség, és a diplomások körében is, és a nők körében ezek a, tehát a nők között több, a diplomás és több a szellemi munkás, mint a férfiak körében, tehát ez megint csak lehet egy ilyen tényező, ami erre eltoja az eredményeket. Most a mai világban így elég jösszemosodnak határokkon munkai idő, meg a szabad idő között, és ebből azt jelentős szerepe van a digitális kommunikáció, van a késő, hogy folyamatosan az ember hazamegyések, a csipog még az üzenet, meg az e-mail, akkor még elóavassom, akkor erre válaszolok, hogy mennyire járulsz elintet hozzá az a munkafüggőség terjedőben, tehát ez is egy kérdés, hogy mennyivel van terjedőleg, de én mondjuk azt gondolnám, hogy igen, hogy ezek a digitális kommunikációs technológia, egyre szélesek körben elérhetőek, és az embereknek elmosódik a határa szabad idő és a munkai idő között. Ez egy nagyon fontos tényezőt, tehát ez biztos, hogy fokozni tudja a munkafüggőség megjelenését. Ugyanis pontosan azért, amit mondasz, hogy hazamegy az ember, és ugyanúgy tudja folytetni a munkács sőt, akár a buszon is tudja folytetni a munkáját, vagy ha vezetés közben nem is, de egyébként akkor is lehet telefonálgatni. Szóval igazából ezek az eszközők, akár csak a telefonnal kezdjük, folyamatosan fenntartják a munka időnek, és a munkának a lehetőségét. Tehát ez a klasszikus történet, hogy van a munkahely és van az otthonom. Ez már nagyon sok emberének tényleg teljesen össze folyik, mert bárhonnan tud dolgozni. És nyilván való, hogy az elmúlt két évben a covid-dalateszt csak romlott, hiszen azoknak is meg kellett szokni, amelyek az otthoni munkavégzést, vagy teljesen új eszközöket kellett bevezetniük a szakmáigban, akik korábban ezt nem tették meg. Tehát ez egyfajta kényszerhelyzetet teremtett most a covid-dalat, és biztos, hogy tudjuk, hogy nagyon sokan ezt nem is szeretik, és nem is fogják fenntartani, mert egyszerűen nem az ő világuk. De nagyon sokan eztán ebbe viszont megtalálták a lehetőséget. Úgyhogy ez pedig egy izgalmas kérdés, hogy a covid-dalatni történt, mitől függetlenül is azt mondhatjuk, hogy a távmunka, hogy az otthoni munkavégzés, az már korábban is mutatta azt a jelenséget, hogy a távmunkában dolgozók többet dolgoznak, mint a nem távmunkában dolgozók. Tehát nagyon sok előnye is van a távmunkának, akár például a közlekedés, okosztas stresszelkerülése, a munkahelyen tapasztalató egyéb ilyen stresszforrásoknak, a kiíktatása például ilyenek. De ugyanakkor tényleg hátránya is van ennek, pont ez, hogy nagyon sokszor nehéz azt megtenni, hogy mondjuk az otthoni, nem tudom, ebét közben, még csak bele nézek a levelemben, vagy akár tényleg, amikor valaki otthon, valami más csinálni egyébként a számítógéppel, és tényleg a számítógéppelben, biztos, hogy egy hát egy kultsfaktor, akkor azért még csak oda csakor a levelek közé, csak megnézem, hogy jött-e valami fontos válasz. Ez bizony sokkal nehezebbé teszély az, hogy félre tudjuk tenni a munkát, és azt mondjuk, hogy mostoként tényleg pihenek, mert tetszett szükségem ne ne rá, de ott van előttem meg tényleg hallom a züzeneteket, és akkor muszáj megnézni. És te juttottunk akkor oda, hogy oké, valaki felismerte azt, hogy problémálja van a munkafüggőséggel, de mit lehet tenni? És ezzel is foglalkozol külön fejezetekben a könyvedben, hogy milyen módszerek vannak arra, hogy segítsünk, vagy segítsenek magukan a önsegítő csoportoksal többi, tehát mi az, amit tudnak tenni, azok, akik munkafüggőséggel közdenek? Úgyhogy önsegítő csoportot említettel, egyébként Magyarországon is van egy ilyen közösség, a néftalán munkaholisták, akik várják az érintetteket, és ők ugye minden ilyen önsegítő csoport, se állt maguk alúról szerveződve, nem egy szakember jelenlétével, nem egymást segítve, a saját tapasztalataik révén támogatják egymást. Nyilván ez is egy segítség lehet, hogy ha valaki felkeresi ezt a közösséget, de emellett mindenképpen jó, hogy ha a psihológus, hogy ezt a szakember ez fordul a személy, hiszen itt akár pontosan azokat a mélyebb mellanizmusokat érdemes megismerni, feltárni, hogy vajon mi okozza ezt a belsőkényszert, ami miatt ennyire az teszélyző, és folyamatosan bizonyítani a kellés dolgozni a kell. Tehát azt gondolom, hogy az egy nagyon fontos lépés, hogy keresünk, hogy fordulunk segítséghez. Ezen a téren, hogy milyen módszer lehet jó, még nagyon kevés eredmény van, de például, amire tudunk, hogy hatékonynak tűnik egy-két kutatás alapján, azok az ilyen meditáció alapú terápiák, maga a mindfulness nem jelent meg ebben a kutatásban, de azt gondolom, hogy ez nagyon jól kapcsolható ide, és most nagyon sok más probléma, akár addig tívza a röshetében is előttérbe kerül ez a módszer. Ugye itt mindenképpen segíthet a szemények arra, hogy ne azon szorongon agyajon folyamatosan, hogy mit csinált rosszul, meg mi minden van még előtten, hogy picit megpróbálom a jelenben lenni, és segíti a szemét így el azultabbá, relakszáltabbá válni. Tehát ez mindenképpen fontos lehet. Kognitív viselkedést, terápiás, módszerekterén is voltak már próbálkozások, ott ugye az a fontos, hogy azokat az úgynevezett ilyen maladaptív kogniciókat vagy sémákat felismerjük, amik folyamatosan ott vannak az adjban, hogy ha nem csinálom meg ezt, akkor el fogok bukni, nekem kell a legjobbnak lennem, különben megszegyenülak az apám előtt. Tehát nagyon sok olyan rögzült ilyen káros sém, amelyek maladaptív kognició lát a fejjünkben ebben az esetben, amit ilyen terápiás kerettek között egyrészt fel kell ismálni, meg kell érteni, és aztán ezeket le kell tudni, hogy megpróbálunk így leépíteni. De ahogy említettetek, hogy megpróbáltam egy két ilyen praktikus javaslatot is tenni, akár arra van adkozóan, hogy a munkahelyen hogyan érdemes hozzálni a feladatokhoz, tehát hogy ne vállaljunk el mindent. Tehát próbáljunk meg nem átmondani feladatokra, és érezük meg annak a kár pozitív oldalát, akár a kontról kapcsán, hogyha én nem át tudok mondani néha egy feladatra, akkor a korasztat döntést én hozom meg, és az én kezemben van a kontról, és nem kell azt érezni, hogy ettől én egy gyenge, valaki vagyok, fontos, hogy tervezünk, hogy próbáljuk meg végig gondolni, akár az, hogy azok a feladatok, amik előttünk vannak, azok közül mi az, amit tényleg fontos, mi az, amit akár halaszthatunk egy picit. Megpróbálhatjuk, hogy mi van, hogy ha valamit lehet, hogy nem határ időre adunk le, lehet, hogy nem fog összedölni a világ, hogyha egy pár napot, vagy akár egy hetet késik az az anyag. Úgyhogy nagyon sokszor ezek a szorongások is ott vannak, hogy nekem mindent időben meg kell csinálom tökéletesen. Ezeket bizonyára nagyon nehéz lehet egy munkafüggőnek így rögtön azt mondani, hogy jó, akkor most mindentől kezdve, nem eltondok meg, nem tartom be ezeket a általamszabot nagyon magas, vagy nagyon nehéz szabályokat. De hogy kezdetekben apró lépésekben ezeken el lehet kezdeni elindulni, tényleg akár prioritáslista összeállítása, vagy akár mérlek készítésevel, hogy mit ad nekem ez a sok munka és mit vesz el az életemben, és lehet, hogy akkor már látni fogom, hogy hoppá itt azért lehet, hogy most megemelték a fizetésemet, de nézzük csak meg, hogy mi mindent veszítettem el az ámult két évben. És akkor ezek fontos lépések lehetnek a karabban, hogy felismerjem, hogy nekem ezzel problémámon. Igen, ezek mindegyik érdekes volt, amit említettél, és az különösen érdekes, hogy elmítettett, hogy az emberek nem tudnak a jelenben lenni, és egy olyan Mindfulness meditációnak is az a célja, és hogy ez igazából ez egy erákfenélyemai kornak, és pont ezzel kapcsolatban rölt fel bennem, hogy kicsit ez olyan, mint ha egyen elenszélben kellene felépülni a munkafüggőségből, mert egy olyan kultúra, egy olyan társadón vesz minket körül, ami folyamatosan nyombe le minket abba, hogy mindig így más felénézzünk, ne a jelenbe legyünk, hanem mindig ilyen különféle elényktár törön forrásokat, magunk elétűzünk, és hogy vajon lehet-e ezt csak egyéni szinte kezelni, hogy igazából itt szükség van egy társadal, ami kultúra is változásról is nem? Abszolút. Tehát ez egy nagyon fontos dolog, mert amíg a társadalomból azt az ügynetet kapjuk, hogy csak akkor boldogulsz, hogyha te a legjobb vagy, hogyha te minden lehetőséget kihasznász, és hogyha te nem lettél sikeres, akkor az biztos, hogy te hibáad, mert akkor valószínűleg nem keres tél eléggé, nem tettél meg mindent. Ezek nagyon súlyos ügynetek tudnak lenni, és nem véletlen, hogy egy idő után az ember azt éli meg, hogy jó, hogy akkor ő maga elbukott. Őcsnált valamit rosszul, hogyha nem találta meg állmai munkáját, és nem azt érzi, hogy ha a munkája az egyben a szembedéje, akkor biztos jöző hibája pedig ez egy mutaság, mert nem találhatja meg mindenki a munkában, egyben a hobbyát is, és egyébként nem is biztos, hogy ez jó, ez is egy érdekes kérdés, mert akkor megint csak lehet, hogy eltólódik könnyen ez a határ, hogyha nekem a hobby ma munkám, akkor nagyon könnyen belecsúszhatunk abban, hogy minden percünget a munkával töltjük. De lényag az, hogy igen, hogyha ezeket az ügyneteket kapjuk, akkor ez nagyon súlyos terként nehéz, hát a vállunkra. Egyébként, ahogy említett, ez nagyon sok téren így van, tehát akár mondjuk az anyaság is ilyen, hogy legyél tökéletes anya, minden percedet törzsd, a gyermekeddelés és nagyon felelősen már bölcsödés korában tud, hogy majd melyik egyetemre fog menni, és hogyan fogod táplálni, és milyen hánypercet engeded a kezébe ugye a kütjüket se többi, és ez fontos is, hogy tudatosan neveljük a gyerekünket, de amikor az a dűzenet érkezik, hogy mindent tökéletesen kell tenned, az a legtöbbször inkább visszaült, mint se, hogy az ember boldog legyen. És nagyon sok embernek a munkája az egészen csak a munkája, amit teljesen oké, de mégis azt élheti meg, hogy hát akkor ő biztos nem elég menő, nem elég jó, hogy ugye egyszerűen csak be megy 8-ra, ott van 4-ig, megcsinálja tisztesség aztán, haza megy. És mégis akkor ő talán nem annyira értékes, mint az az ember, aki egész nap csak dolgozik. Tehát ebben teljesen igazad van, hogy társadalmi szinten is változásokra lenne szükség, és azt gondolom, hogyha a munkafügőségnek azért az a fajta mi tossz, ahogy ez egy jó dolog elkezd illerombolódni, akkor már valamit azért talán teszünk, hiszen akkor nem kell fetetlen arra gondolunk, hogy igen, hogyha ő munkamálniásként dolgozik, akkor ő, akkor mi jót csinál, hanem ha le mi enkor, akkor látjuk azt, hogy ennek van egy nagyon fontos árnyoldala. Most az alkalizmus esetében is a legtöbb ször előbb veszik észre a problémát, ha hozzá tartozók vagy a körülöttelő emberek, mint maga az érintett személy. És gondolom, ez így van a munkafügőség esetében is, és ezért fontos lenne, hogy mit tehát hozzá tartozók akkor, hogyha van egy munkafüggő ember, mert aki nem szembesül ezzel, és nem akar ezzel szembesülni, vannak ugye, akik azt mondják, hogy hát el kell lérni a mélypontot és csak utána lehet változni, van aki azt mondja, hogy nem, ez nem igaz korán be kell avatkozni, te mit gondolsz elről? Azt gondolom, hogy ez egyentől fog függené, tehát ebben te esnék az adon, hogy valaki néhány csinál kell jutni a legmélyig, amikor már azt látja, hogy elhagy a családja és valamilyen súlyos betegségeki alakul, valakinek itt jön el az a pont. Én nem azt gondolom, hogy ideig el kell menni, tehát én is azt gondolom, hogy mi előbb szembesíteni kell a másik embert, hogy te figyeljezzel neked dolgadvan, ez így nem már tovább pont azért, mert ha ezt folytatod, akkor szívróhamman fogsz meghallni, vagy egész egyszerűen nem lesznek már barátaid, nem lesz körülöttet senki, vagy a hozzátható és most aztán azt mondom, hogy fegyeges sem meg, mert azt sem jó, hogy azt mondja, akkor elhagylak, de azt mondjuk igen is vissza lehet jelezni, hogy szembelekebben a habcsolatban nem jó ez így, ahogy élünk, hiszen te folyamatosan távol, vagy folyamatosan dolgozol, és nekem is vannak szükségleteim. Ugyanakkor fontos az, hogy a hozzá tartozó ne hibásztassa egy folytába, tehát ezért mint más szembedélyben tegesetében itt is azért fel kell tudni ismerni az, hogy ez egy probléma és ő ezt nem feltetlen azért csinálja, mert ő így döntött, hanem az élete így alakult, és az ő szeméségéből, meg az egyéb által a hozott dolgokból váltőmunk a függővé, tehát ezért fontos, hogy empatikusan álljunk a hozzá tartozónkhoz, de azért igen is meg kell tudnunk húzni a saját határainkat nagyon sok hozzá tartozónál, most itt tessősabban a magán életre gondolok, akkor ez abba is megy elánhát, és itt megint látunk párhoz, amint egyébként az alkoll betegek kapcsán, vagy az alkoll betegekkel, hogy akár itt megélete egy folyt társüggőség is, hogy ha már ő szegény annyit dolgozik, egy folytában, akkor majd én mindent magamra vállalok, és akár én viszem a háztartást, én ápulom a hozzá tartozóinket, meg a gyerekekkel én foglalkozom, meg mindent én csinálok, mert szegénynek annyi a dolga, tehát hogy ezt nem jó hozzáállás, hanem igen is ilyenkor fontos az, hogy együtt felismerjék, vagy ez így nem egy egészséges párkapcsolati, vagy családi működés, tehát ezekre a hozzá tartozónak fel kell hívni a figyelmát, és igen is ki kell állni a saját magáért, de mondom hozzá teszem mindezt úgy, hogy ezért ő is, hát mindegy inkább próbálja megérteni a másikat, hogy neki ezzel nehézségei vannak, és hát természetesen jó, hogyha felvetik akár azt, hogy elmennek, gazd is jó, hogyha elmennek pár terápiára, vagy családterápiára, vagy pedig arra meg kell próbálni, vagy érdemes akár rábeszélni a munkafüggőszemét, hogy ő maga egyénilag mennyen szakemberez, hogy ő elmegy az nyilván az ődöntésre, tehát lehet, hogy ő ezt nem fogját tudni megteni, ez ugyanúgy, mint más szemvedébetegségeknek, ez nem lehet kényszer elmegteni, hanem ez az ő döntésre kell, hogy legyen. Szóval ez szuperizgalmas témák, és remélem, hogy a nézőink is kedvet kaptak ahhoz, hogy elolvassák a könyvet, és hát mondjuk el azért nekik, hogy hol lehet majd ezt a könyvet kapni. A helyzet, hogy ez még csak előrendelhető, Marcius 30-án fog megjelenni az Athéneum kiadó gondozásában, és hát ahogy megjelenik a könyv, úgyhogy azt gondolom, hogy a könyves boltokban és az online könyves boltokban kapható lesz majd. Íbuk formában is lehet? Íbuk formában is lehet majd kapni ezt a könyvet, tudomásom szerint. Nagyon szépen köszönöm. Én köszönöm. Köszönöm. Ez volt a drugreporter café, a drugreporter beszélgetős műsor, a drug politika híreíról, érdekeségeíról. Minket ezt a civilszerözetet, ami ezt a műsorot készítette, a jogreporter alapítványt nem támogatja az állam, nagy szükségünk van a ti támogatásotokra. Legyetek a ti is a támogatotag, ja inkább látogassatok el a drugreporter.hu-aldalra. Köszönjük szépen.