 Konyos üdvözlök mindenkit. Rációsát vagyok az eltepszilogiai intézetében, dolgozom illetve a szembevejsz. Egyetem egészség tudományi karániletve a kék pont alapítványnál. És a felépülés jelentésére és felépülési utonakról fogok beszélni. Összeírtam, hogy körbelül milyen témákról fogok beszélni, és röviden egy történeti összekzéssel kezdem. A felépülési modéálj ellemzőíról beszélek. Néhány dolgot fogok itt elmondani. Aztán vitapontokról fogok beszélni. Kát ezt szeretném hangsívosabbá tenni, hogy milyen viták vannak a felépüléssel kapcsolatban. Milyen következmények vannak a kezelő rendszerre nézve, milyen felépülési utonakról beszéletünk. Hogy a magyarországon a felépülési niskurzus egy szabdóngozat, vagy egy empérikus közelben. A magyarországon a felépülési niskurzus, hogy a magyarországon egy empérikus vizsgálat alapján, és akkor a három kitekintés szeretnék tenni majd, az egyik az austral példa a felépülési niskurzusa kapcsolatban, a felépülés nyelviátékáról is, és a felépülési niskurzusokban, a felépülési niskurzusokban, a felépülési niskurzusokban, a felépülési niskurzusokban, a felépülési niskurzusokban, az egyik az austral példa a felépülési niskurzusa kapcsolatban, a felépülési nyelviátékáról is, és a psziopolítikáról néhány szót mondanék. Akkor a történette kapcsolatban, hát itt szó volt már a jelinek modellről, tehát hogy a felépülésnek van egy régi modellje, ez a zához kapcsódik a jelinekféle. A betegségmodellhez a 30-40-50-es években vagyunk, ugye egyt a kronikus, progresszív betegségmodell, amivel esetében a felépülésnél az abstinencija egy ilyen alfető, meghatározás az új felépülési mozgalomnál, vagy új felépülési modellnél, ugye 80-90-es évek től kezdődelen a kultki Amerikában, ahol már igazából nem is az adiktológiából indulte le az a felépülési mozgalmai psziátriából, ugye a túlélők, psziátriai kezeléseket túlélők, túlélők mozgalma, indított el részben az egyik irány a felépülés szempontjából, aztán kevésbé radikálisan vagy kevésbé erőtejesen a használói mozgalmak, a fogyasztói használói mozgalmak, ugye a nem betegnek tartják magukat, a fogyasztói használónak a psziátrii intézmény rendszer használóinak, és aztán tőnképpen ez az alúról induló mozgalom alakított a kiasz, hogy az amerikai mentális egészséggel holalkozó rendszerben a felépülési egy ilyen központi tényezővé vált, és ennek a rendszernek rész az adiktológiai is, tehát tőnképpen a psziátriától indult el ez az új felépülési modell. Amerikában főleg William Wight ennek a szó szólója vagy a kutatója, vagy képviselője az abszinencia mellett az életműnőséget és a jó léthet is kiemeli, mint a felépülés részét, vagy összetevőjét és a felépülési közösségek léthet hangsúlyozva a felépülés központi gondozási rendszerekről beszél. Itt hoztam egy képet, ami nem egy amerikai, nem egy skót felvondulás, tehát a felépülési mozgambamban van egy ilyen ünnepség, egy ilyen büszkeség, egy ilyen megmutatni magunkat, a stigma ellen is, egy ilyen ellen is. Akkor mi a felépülésnek a lényege vagy milyen összetevők tartoznak a felépüléshez, itt néhány szerzőre hihatkozó, hihatkozó fogok majd az egyik petkezsoltak ki a könyvéből vagy a petkezsolték könyvéből a felépüléssel kapcsolatos összekzését hoztam ide, hogy néhány dolgot kiemelek. Ez empowerment része a felépülésnek, tehát a választás, együtműködés, partnerség, egyébni problém megoldás, az erőforrás központus egítés, hogy ez a pozitív szílogi megközelítés, fejlődés, nevekedés, ami szintén ugyanis tartalmazza, remény szokták itt kiemelni, érzem és spirituális inteligencia, ő meghatározás, őn fejlődés, őn általakítás, tanulása ibáinkból aktív megküzdés, az autonomia kérdése, a befogadás, azonosulás, közössékezt tartozás, kapcsolati háló, állampolgári tudat, hogy ez nehéz leforítani, ez a citizenship, hogy ez mit jelent magyarul, tönnkében arról van szó, hogy valaki alkalmassa váljon arról, hogy a közösségben az ügyéit tudja intézni, hogy olyan közösséget feltételezünk, amelyik egy akadálymentesített közösség, és mondjuk itt, fogyatékkal élőnél, nem feltetlenzagod ceméről van szó, nem mondjuk a hozzá tartozóíról vagy a cselát tagjaíról, a különbözőség, tiszteletel megbecsülése, a sérlőken személyek védelme, család és gondoskodó személyek bevanása. Aztán egy másik megközelítés is, Bodragi-Andréa harangozív és bojáki tűn, de illetve falunnak a megközelítés, a közösségi adiktológiai kézi könyven szerepel ez a táblázat, amiből egyrészt hoztam csak. Itt hasonló elemekkel találkozunk, mint az előzőekben, az alakülönbsége, hogy talán közelebb van a mindenapig akorlathoz, ez a megfogalamazás, amit itt Bodragi-Andréa ég hoznak, tehát a személyes szabadság, szabadöntés, méltányosság, kérdése, a kompetenci, a önségítés, közösségi integráció, a természetes kapcsolatvencsernek a kémeléséletve az eksplicit módon megjelenül antistigma, kezdeményhezés vagy alacsonystigmájú beavatkozásoknak a preferállása, középsi osztoban látjuk, hogy milyen altitűdő kapcsolódnak ehhez. Jobb oldalon pedig olyan példákat, hogy a jó gyakorlat, veléből is mondta, hogy jó gyakorlat, milyen elemeket tartalmazjon. Tehát hogy ez kicsit másfajta a megközelítés, mint a Petke Zsoltáltal leírt. A lényegét tekintve hasonló, csak a megközelítésben látunk különbségeket. És akkor még néhoztam néhány, ilyen definíciószerű meghatározást, amiket nem fogok felovastni, csak néhány elemet írtam be a távlázatba is. Tehát különböző amerikai kormányzati szervekról, illetve ügynökségekról van szó, ahol a felépülés definiáják, tehát hogy megjelenik az elsőnél a felépülés kettős koncepció, tehát a sziártrébetegségekre és az adikciókra, mint a változást emelik ki az egészség és a jólét kapcsolatát, ő magunk által iránytott életet, tehát ez agud személy ő maga által iránytott, szabadon választott életről van szó, török és a teljes potenciál elérésére, vagy a következőnél, megint az egyénre szabolt szándékos, vagy akarnatlogos változtatást emelik ki a fenntartott erőfeszítést, és ez a chime rövidítés sokak számar ismerős, mert sokat használják minden nap életben is, kapcsolat, remény, identitás, értelmes élet, és az ampoverment betű szabagból, angol betű szabagból, alakul ki ez a, fogalom, hogy ez már közel van nagyon a klinikum hoz, tehát itt már nagyon sok olyan erre a chime moder, nagyon sok mérő eszközépül, tehát ezeket mérni is próbálják. És akkor az abszinenciával a kapcsolatban olyan fogalmokat, vagy olyan konszenzos paneleket hoztam, a Betty Ford intézetnek talán a leginkább ismert a meghatározása, ahol megjönnék az abszinencia, mellette az is, hogy a személyes egészség, vagy ez a bizonyos állampolgári sák fogalma, vagy a következő fogalom következő intézménynél szintén az abszinencia, de itt kétfajta felépülést különbeszett meg egy ilyen alapvető felépülés, ahol a negatív érzése kezeléséről van szó, alkó vagy drog nélkül, illetve egy ilyen gazdag felépülésül, egy ilyen gazdagított fogalomról, ahol már a fellőségvállalásról, illetve a változtatásról, változtatás lehetőségéről is szó van, már mint az egyén erre alkalmassa vállik, illetve egy angol példát, ahol a többféle felépülés útvonalat hansályaszták, illetve a fenntartó kezelést is a felépülés részének tartották, a valaki fenntartó kezelésben részesül az is felépülő lehet. És akkor a magyar szakirodomból hoztam néhány példát, kélemengáborék és béerdős mártáig esősorban terápiás közösségek vizsgált a kapcsájítottak ezekhez a megalapításokhoz itt, a kapcsolatrencert emelenki, az egészséges önfigyelem, önfigyelem kérdését, az értelmes szemvedés kérdését, amire majd még visszatérek, a generatívítás, ami a jövendő nemzedéki ránti felölösségvállást jelenti, amivel adis benné van, hogy lesz jövendő nemzedéktel, hogy van egy pozitív jövőkép, nagyzsoltnak a kotatásaiból a józanságbunkát emelenki, önmekhaladás, és aztán nagyzsolt egy nagyon kompleksz kulturális rendszerben kezelé a felépülést, ahol józan beszédkódról, beszél józan értékrendről, józanságról mindiskurszusról. Én két kutatásunkat hoztam ide, az egyik a tapasztalati szakértőknyel, a felépülés egy ilyen munka, élethosszik tartó munka és tanulás, ami egy jönismeret kialakításahoz vezet. Így az jönismeret ez már ebből már benne van a kliensekkel végzett munka is, és a hanghalókkal kapcsolatos kutatásukat is elhoztam, ahol jön kis felépülőnek tartják magukat, ők a felépülésben a hanghaló módszert, és speciális módszert emelnek kiéletve az elsz kapcsolódó önismereti csoportot, tehát ez egy önsegítő csoportnak egy speciális formája, tehát hogy nálok az önsegítő csoport, az önismereti csoport, nem ugyan egyértelmű, mint mondjuk a függös éjek esetében, egy önsegítő csoport, ezek mert a hanghalóknál. És akkor milyen vitapontok vannak a felépülésre a kapcsolatban, az egyik vitapont, hogy amik az amerikai kábitoszer kezelő rendszerekben, hogy ha valaki a kábitoszert abszínenséválik, de iszik, akkor az lehet a felépülő. Vagy nem iszik, de dohányzik, akkor lehet a felépülő. Hogy ezt azt gondolom Magyarországon is egy kérdés, hogy valaki dohányzik, akkor lehet a felépülő. Aztán itt van a viselkedési addigciók kérdése, ugye a teljes abszínenciabiselkedési addigcióknál nem lehetséges, tehát itt a munka addigcióra gondolhatok, vagy a futása addigcióra, ugye azért is érdekesekezek, hogy az ál körében fedezték fel ezeket, valók az áltagok fedezték fel ezeket, de ugye nem lehet teljes abszínencia, vagy ételeaddigciókra gondolunkot is nehéz elképzelni a teljes abszínenciát. Tehát, hogy felvettek olyan kérdéseket, amik a kémia addigcióknál kerésbé jelennek megdét, elég egy értelmelek, hogy megjelenik a kérdéses is, de ez inkább csak Magyarországon, az aktív gyódszerek azok, milyen szerepet töltelekből felépülésben, tehát a felépülőnek el kell lehajdni az antipsziátri, antipsziotikumokat, vagy a depresszió kezelő gyódszereket, vagy akár a fajdalom csillapítókat, hogy ha ezeket szedi, akkor lehet felépülésől beszélni, de ez így nem nagyon szokott nemzetközileg megjelenni ez a kérdés. Aztán visszatérve még az abszínenciára, hogy melyiket hangsólyozok a felépülésben az abszínenciát, vagy az életminőséget, az életminőségnek, mi a szerepe a felépülésben már ilyen definíciós szintjén. Aztán a gyódszerre támogatott állapotokhoz még kicsit visszatérve, a gyódszer használathoz, de kicsit más értelemben, mint az előbb, tehát hogy a fenntartó kezelésben részeből, a fenntartó kezelésben részt, vagy a heroín függő az olyan felépülésben van, vagy sem, vagy olyan alkol beteg, vagy nagyivó, aki a sovárgás csörkent, a gyódszeres kezelésben részesül hosszutával ő vajon felépülésben van, vagy sem, tehát lehet a használni a felépülés kifejezést vele kapcsolatban, vagy sem. Aztán, hogy elhatározás és a felépülésben lenni, tehát hogyha két állapotról van szó, aki elhatároza, hogy felépülésben hogy ő a felépülést választja, akkor lehet el rámondan, hogy ő már felépülésben van, vagy csak egy idő utál lehet, amikor már felépülésben van, tehát amikor már bizonyos változókban megjelennek a felépülésnek, az eredményei, tehát akkor lehet mondani rá azt, hogy felépülő, vagy bizonyos időre van szükség, egy-két évre, vagy itt az ötévet szokták, mondani, hogy az öté után már egy ilyen stabil felépülésről beszélhetünk, vagy akár tíz éves idő tartam, után beszélhetünk-e felépülésről, viszonylag stabil felépülésről, ugye tudjuk azt, hogy akár évtizedes felépülés, vagy évtizedes abszinenci után is történet visszaesés, vagy hogy nagyon sok ember kronikus fügök, ugye nem éri kell a stabil abszinenciát, tehát, tudom én egy vizsgálatban 33 éves követést alkalmaztak, ugye terápia utáni időszakot néztek, megherőn használok, esetében a felük értele az abszinenciát, a felük pedig nem értele az abszinenciát, vagy más olyan klinikai csoportokról is szó van, ahol sok éves vagy évtizedes követés után a klienseknek csak egy részérél az abszinenciát, úgyhogy mondjuk három évig, a 5 évig abszinencs valakit, tehát nem is okal vannak önok, akik egy-két évig abszinensek, és utána egy-két évig visszaesnek, megint néhány évig abszinensek, megint visszaesnek, és akkor vajon mikor lehet beszélni felépülésről, csak akkor, amikor abszinensek, vagy akkor is, amikor éppen visszaestek, de az éppen visszaes, és lehet, hogy egy-két évig tart, tehát, hogy akkor kizálljuk őket a felépülésből, és akkor, amikor megint abszinensek lesznek, akkor megint visszaveszjük őket, vagy lehet használni rájuk az abszinenci fejezést. Egy másik kérdés, ami így sokszor előjön a szakirolomban, hogy mennyire egy ideális cél tűzünk ki a felépülők számára, tehát amikit itt elmondtam kutatások, vagy ilyen konszenzus panelek, hogy ilyen superhumán képességet tulajdonítanak a felépülőknek, hogy ilyen egészen elképesztő célokat kellene elérni ők, és elképesztő módon kellene viselkedni ők, vagy a módon vissza nyúlni ők egymáshoz és a vilákoz is, tehát egy ilyen ember feletti célokat tűzünk ki, vagy pedig az a cél, hogy sokan úgy fogalmaznak meg a felépülők, hogy én olyan akarok lenni, mint a többi ember, ugyanúgy a normális, ugyanúgy a legészséges, ugyanúgy a látlagos, tehát akkor mi a cél a felépülésben. Egy másik kérdés, hogy a felépülést tekintjük, vagy egy folyamatnak, vagy hozzá tartozik a felépüléshez, hogy valaki elhagyja a terápiát, tehát ki lépa a terápiából, és akkor utána beszélünk felépülés. Tehát itt megint olyan tényezők játszanak szerepet, amikor azt mondják, olyan csoportok, amik azt mondják, hogy tessék elhagyni a terápiát és vissza mennyi dolgozni, és akkor lesz a felépülő majd, vagy ez a kérdéshez mű visszatérek. Aztán itt van az alacsony kockázató ívás kérdésre, tehát valaki terápia után nem tűnik el az ívása, hanem egy alacsony kockázató miértékletes ívás marad fenn, vagy szerégetben egy kontrollátívásnak így szokták nevezni, használató esetükben a felépülés. Tehát hogy mindenféle területen az életük jobbá váltsz, életműségük javult, az alkorfogyasztásuk is jelentés miértékben javult, de megmaradt egy alacsony kockázató ívás, egy miértékletes ívás, és akkor használható el felépülésre az esetükben vagy sem. Úgyhogy olyan kutatásokra gondolok, ahol például a kutatók azt mondják, hogy van abszinens felépülés és nem abszinens felépülés. Tehát hogy a kutatók szintjén ez egyszerűnek tűnik, hogy akkor ezeket az alacsony kockázató ívókat, akiknél ugyanakkor a társadalmi funkcionál szintje magas, hogy ők rájuk azt mondják, hogy ők a nem abszinens felépülők. De ugye a kutatók ezek más ezek a konszenzus panelek, ahol mondjuk izárják azokat, akik isznak a felépülés koncepciójából. És akkor egy másik kérdés lehet, hogy például akkor nem az alacsony kockázató ívók, hanem a magas kockázató ívók használható el felépülés koncepciója. Ít ugye már azt is látjuk ezeknek a kérdéseknél, hogy az is felmerül, hogy mennyire lehet mérni ezeket a változókat vagy ezeket a tulajdonságot, felépülésre együtt járnak. Tehát itt jobb oldalon felsoroltam néány területet, ahol felmerül a mérésnek a problémája, hogy a szérhasználatot, az egészségi állapotot, sosziás kapcsolatokat, a közösségbe való bevonódást foglalkoztatosságot, hogy el lehet mérni, vagy a bűnözést, hogy el lehet mérni subjektív jellemzőket mennyire lehet mérni, akár ilyen megél tapasztalatokkat is, egy kollitatív kutatásban is, tehát, hogy valaki elhatározza, magát a felépülésre, akkor lehetem érni már ebben a fázisban, vagy pedig várni kell egy bizonyos időt, amíg valami történik az illetővel. És akkor az utolsó kérdéshez még egy irudalmi hivatkozást is hoztam, hogy egy kicsit konkrétabban is bemutatom, mert egy elég jó példa arra, hogy hogy mi van ezekkel a nagyívókkal, akik egyébként jól működnek a társulom életben. Tehát ez egy olyan kutatás volt származik, ahol egy terápián vettek részt a részevők, és a terápiából kikerültek nélkül többféle csoport azonosítottak, a ritka nem súlyos ívókat, tehát ez a klasszikus eredmény, tehát hogy nem isznak, és jól funkcionálnak, ezeknek az is érdekes volt, hogy ezeknek csak egy része obszínens, tehát hogy itt is voltak azok, akik iszogattak, tehát nem állandó, élegell meg nem folyamatosan, de az ívási epizódok ezek nem visszesés jelentnek, tehát nem esik vissza egy-két ívás után a egy ilyen súlyos ívás nem tér vissza, nem megmarad a magasan funkcionálása társulomban, és megmarad az alacsony szintű ívás is, tehát őket azt szoktok, hogy ők jelenték az eredményt, aztán van egy olyan csoport, amelyik súlyosan isznak alacsonyan funkcionálnak tehát, hogy a nálok nem történt változás, aztán akik alacsonyan funkcionálnak de keveset isznak, tehát nálok az ívásban csökkent, tehát az ívásban látszik az eredményt, csökkent az ívás, viszont a funkcionálás az nem sikerült elérni közöttük is vannak abszínensek, tehát hogy ez megint egy kérdés, hogy ők abszínensek, de rosszul funkcionálnak, akkor vajon ők felépül ők el, tehát ő ők nem isznak, de a terápia abban azért ember nem volt hatásos, hogy nem lettek jól funkcionálók, de abszínensek, hogy vajon velük kapcsolatban lehetne használni az a felépülő kifejezést. És akkor itt van ez a utolsó csoport, akik akik súlyosan isznak, tehát négy-jött nap, négy-jött italt isznak naponta, viszont magasan funkcionálnak. Tehát a terápia eredmény az, hogy az ívásuk nem változott, de a funkcionálításuk jelentősen nőt, vagy hát az esetleg a nőeket, vagy csökkent a négy-jött hőszképestük többet itt a korábban, de hogy magasan funkcionálnak, és hogy mit jelent a magasan funkcionálásot jobb oldalon látható, tehát jobba társadal működésük, munkanélküliség, kisebb-körülben kevésbé szoronganak, depressziósok, kevesebb kognitív nehézséggel küzdenek, jobb az életel való, meg elégedetségük jobb, életkörülmél közöttélnek szabadidős tevékenységük van, de isznak. Tehát, hogy velük kapcsolatban használató el a felépülés koncepciója, vagy nem? Néhát itt ugye a szerzők azt a kérdést eszik fel, hogy már címben is, hogy használató el ezekre a jól funkcionálós, újos ívókra a felépülés koncepciója, tehát ez is egy kérdés lehet. Minkintem biztos, hogy mindenkire kell használni a felépülés fogalmát. Úgy itt azért szoktak erről beszélni, hogy a felépülés fogalmát használjuk-e vagy sem, hogy mennyire csávító a felépülés, mondjuk az ívók, vagy a szérhasználók részére, tehát mennyire tudjuk a terápiába, vagy olyan segítő programba bevondni őket egy ilyen csávító programmal, hogy felépülés, vagy pedig mennyire zálljuk ki a felépülésből. Tehát jön ennyi sokan azért nem vállannak abstinenció rejentált kezeléseket, mert nem akarnak abstinensek lenni és örökre lemondani az arkohorról például. Tehát akkor ez egy kérdés, hogy őket ugyan, hogy van ezt a csoportot felkinálunk más lehetőségeket számokra. És akkor milyen következmények vannak a kezelő rendszerre nézve. Tehát ez a felépülés modellazt hangsólyozva, hogy az akut ellátást, ez a forgó ajtószerű ellátás ez nem hatékony, tehát hogy állandod a visszesnek a szérhasználók, tehát egy hosszotávú folyamatos gondozásra lenne szükség, egy felépülés központő ellátásra, tehát hogy a hosszotávú folyamatos gondozás ez nem is elég még önmagában, egy ellátásra van szükség, ahol a felépülés van a középontban, tehát a segítők és a kliensek is ezt a modelt követik, de még ezt sem elég, hanem azt a felépülés és személetet kik ellen terjeszteni a teljes népességre, tehát ami azt jelent, hogy a szérhasználto csökkenten, vagy a szérhasználto kapcsolatos attitűdöket negatív irányba változtatni, még az egészsége a kapcsolatos attitűdöket, vagy az egészség változással, kapcsolatos attitűdöket pedig és bátorítani az egészség célubiselkedés változás, tehát a felépülés központú model az nem áll meg a kezelő rendszerre, néha nem egy ilyen nagyobb társulalmű összefüggése is van, viszont itt előjönnek bizonyos félel, megképpen a finanszírozással kapcsolatban, tehát azok a félel meg, hogy ha az ön segítő csoportok ilyen jól működnek, azok vázi ingyenesek, akkor nem kell az egész adiktológiai kezelő rendszert kirozni, hanem az emberek menjenek, kezelő ingyenekbe menjenek, hanem menjenek az ön segítő csoportokban, és akkor ott felépülnek, és az nem kerül semmivel. Tehát hogy ezek a félel meg jönnek elő ezzel a felépülési változással kapcsolatban. És akkor milyen felépülési útvonalak vannak erről, csak röviden, ez egy európai vizsgáltalapján készült, ahol a néhány országon ugye a kezelési programokat nyújtó, szakemberek, illetve kliensek, milyen programokban vesznek részt, tehát vannak a 12 lépéses programok, vannak a sorszás alapú felépülési támogatás nyújtó, tehát nem 12 lépéses programok, tehát a smart recovery, bentlakásos intézmények, terápiás közösségek, a közösségi kezelő rendszerek, amik főleg ambuláns kezelő rendszerek, a rendszerű rendszerű rendszerű rendszerek, kezelés nyújtó, intézmények, illetve van a természetes velépülés és akkor ezeket, hogy a lehet jellemezni, baloldalon, ahol szerepennek ezek a jellemzők, tehát, hogy a részlevők felépülőnek nevezik magukat, vagy nem, vagy felépülteknek nevezik magukat, vagy felépülésbe levőnek nevezik magukat, mennyire játszanak szerepet csoport alapú milyen a sorstás, csoporthatás, vagy milyen szakmai hatások vannak, milyen költségek merülnek fel, ugye a legdrágábbak a bentlakása szintézmények, a közösségi kezelő rendszer az egy ilyen közepesen drága ellátás nújt, mennyire abstinenció rentált kezelésekről van szó, mennyire foglalkoznak ezek a kezelések más témával is, tehát, mert a foglalkoztatás, vagy a lakatás támogatásával, illetve mennyire kerül előtérve az antistigma ekközelítés és ezeket így nem vészletezen egyenként, hogy mi melyiket nyújtja. És akkor egy egy empirikus vizsgálatról szeretnék beszélni, ami Ferenci Borbála a szakdolgozata volt, amit most írt ebben az évben az adiktológiai konzultáns képzésen, ő a felépülés, mint diszkurszust vizsgálta Magyarországon, két területen egy szakpolitikai mai diszkurszust vizsgálta. A szakpolitikai diszkurszusban a 2020-között megjelent három drosztatégiát, tehát a 2013-as jelenleg érvényben levő drosztatégiát, illetve azt a bizonyos nem és hogy mondják ezt, hogy nem végre hajtása, nem kérdő drosztatégiát, és vizsgálta az ezzel kapcsolatos, különböző országyűlés és más jogi dokumentumokat fókuszpontjelentéseket, amiket ez a szakpolitikai diszkurszushoz kapcsolodnak, és más szakpolitikai anyagokat. Itt azt tapasztalta, hogy egy polerizáló gyakorlat jelenik meg, hogy a szakemberek részben kiszorultak, részben kívonultak a diszkurszusból és egy olyan jól beatárolt kommunikációs mezőbe kerültek, amiben a hazai adiktológia alacsony létszáma, és zárt jelegen miatt jelenzően ugyanazok a szereplők beszélnek. Körül nézek, és ebből a sajátos kommunikációs mezőből a politikal, mint inkompetens támogatásokat megvonnó szereplő diskriminálval van, a politikai diszkurszusokban pedig a kormányzat nem engedik be a szakmai jelentős részét, mert azt gondoljunk ilyen drogliberalizátorok és kizárja őket. Ilyen kölcsönes kizárás van Perenci Borbála isgalta jalapján. Egy másik területen a szakmai diskurszusokban pedig részben könyveket vizsgált, részben a matarkadadvázisban a fügőséggel, különböző kult szavak alapján vizsgált a fügőséggel kapcsolatos cikkeket és így azonosított 79 forrást és akkor itt az a kérdés merült fel benne vagy azt állapította meg, hogy megjelenék a fügőség mint egy trend, tehát hogy ez egy divat vagy pedig ez egy teljes körős megoldás és gyakorlat, tehát hogy ilyen ingadozás van a szakmerek között a felépülő fügők szerepéről is, tehát meg alapításokat, hogy a felépülő fügők közvetlenül csak akkor lépetnek be a szakmai kommunikáció szintereire, a saját élménységítők, kommunikációk, ebben az esetben az elfogadásért küzdeleméletve a régi a biomedikális és az új felépülés központú megközelítés közti harc megélése. Jelenzi a szereplői az az orvosok, psziáterek közlésékel, legjobbabb az integrációra való törökvés képviselővéként jelenítik meg magukat. Hát ez is egy olyan témannúvel foglalkozni tudunk esetleg. És akkor a kitekintésben három példát szeretnék mondani, az egyik az austral példa, azért pont australia, mert ők írták le ezt a tapasztalatukat, tehát australiában a felépülési diskuzus, vagy felépülési model, így jelent meg, tehát úgy voltak olyan drog politikai szakemberek, ugye azt mondták, hogy legyen australiában felépülés, mert ugye ez milyen jó. És akkor az australiában nagyon erősek az ártalom csökkentésre foglalkozó szervezetek a szakemberekörében, és nagyon erős az ártalom csökkentés, tehát például a definícióból, ugye a szakmai viták során kivették az abszelenciát, és bele tették az ártalom csökkentés, illetve az ártalom minimalizációt. És hát Nálók jelent meg illetve, ugye a felépülés támogató csoportok szerepét is csökkentették, mert a australiában kevés ilyen csoportam, ugye Amerikában nagyon sok ilyen van, a australiában nincs ilyen csoport, illetve, ugye tökében felismerték a kormányzat szándékát, hogy ezzel az egész felépülés model el a cél az, hogy megvágják a költségvetés, tehát az al, hogy az ön segítő csoportok azok ingyenesek és nem kell itt környebben támogatni a kezelő rendszert, tehát tökében volt egy ilyen szándék a drog politika részéről, és akkor ezt a szakemberek illetve a civil szervezetek ezt megakadályozták, de közben a felépülés koncepció is más lett, mint Amerikában. És akkor a utolsó, vagy még a nyelviáték kifejezés, ugye Vidgenstenhez kapcsolódék ez a nyelviáték kifejezés, ahol tökében a szó jelentését a használatának a módja a határozomek, tehát nem a szótárban nézzük nek, hogy szó mit jelent, ha nem azt nézzük nek, hogy ha használják az emberek. Tehát itt a felépülésre a kapcsolatban is vagy a fügősége a kapcsolatban is azt láthatjuk, hogy például ezek a konszenzus panelek, vagy ezek az ideológiai szinten megjelenő definíciókban, milyen szigorú és milyen fantasztikus definíciók jelennek meg ugyanakkor, például a kutatók is másokkal a pragmatikusabb szinte a abszinens felépülésről vagy nem a abszinens felépülésről beszélnek és megint más a klinikumban, ahol a segítők másképp használják a felépülés, vagy a fügőség kifejezést, vagy a kliensek másképp használják, tehát hogy különböző nyelviátékok vannak, ahol nem viszos, hogy össze lett keverni a különböző szintű, vagy különböző közösségétben zajló nyelviátékokat, tehát hogy más értenek ebben az ideológiai mezőben más értenek a klinikumban fügőség alatt vagy felépülés alatt és akkor a harmadik kitekintés az a psziopolitikával foglalkozik, hogy tőnképpen a felépülés modelnek is egyfajta kritikája vagy a felépülési model is része lehet egy ilyen általmas psziopolitikának. Ez a psziopolitik, aki fejezéshez biumcsul H.N.S. fűződik, aki egy délkorei, de Svájszban élő filozófus, akik ugye ezzel a psziopolitikával kicsit utal fúkó, biopolitika kifejezésére, fúkó a fegyelmezéstársalan márolszol a szükségletekről, a kellektről, hogy hogyan fegyelmezi a társalanom az egyént, a kellekkel, hogy miket kell csinálnia és harm szerint a neoliberalizmus, jelenkori neoliberalizmusra a teljesítmény társadal már inkább a lehet érvényes az ágyken dújít, tehát ő a lehetnek nincs határa, tehát ő a kelnél, megteszem azt, amit meg kell tennem és akkor utána engem béké hagynak a lehetnél, viszont a lehetnek nincs határa, tehát az önkizsákmanyolásnak nincs vége, tehát lehet elérrem a végéde, akkor újra azt mondom, de még mindig lehet többet. Tehát egy ilyen önkizsákmanyoló egyént feltete lesz hán, aki a saját vállalkozásának önkizsákmanyoló munkatársa, hogy fogalmaz és mindenben ez az aktiválni, motiválni, optimalizálni, tehát ez egy a cizsákmányolásához vezet, tehát a pozitívítás túltengéséről beszél, a pozitívítás diktátumáról, a pozitívítás erőszakjáról beszél, tehát hogy ez mindent áthat, és ennek a következmény az, hogy az emberek kiegnek, depressziósok lesznek, tehát ha minden lehetséges, akkor valaki nem tud ezt a minden lehetséges, nem tudja teljesíteni, nem tud mindenki ön maga lenni, vagy belefáradabb, vagy ön maga legyen, akkor depressziós lesz, hogy kieg, tehát hogy a depresszió, a kieg, és az AD-hadi, vagy a bordenlány, járhán szerint a jelenkornak a problémája, szemben a fejelmező társadalmal, ahol az őrültek, meg a bűnözök voltak, ilyen problémás csoportok. Tehát ezért tartom fontosnak, hogy kelemengában az értelmes szemvedést is hangsúja az a felépülésre a kapcsolatban, a járhán is azt mondja, hogy szükség van negativitásra, és ebben a mindent túltengő pozitivitás közepette, hogy a fájdalom is a tapasztalat része, tehát hogy a negativitásról is beszélni kell, nem csak a pozitivitásról, tehát hogy van egy ilyen veszélyellnek a felépülési modellnek, hogy a pozitivitás túltengése így nagyon végül is egy ilyen kieg, és ez a depresszió, és ez a akár a segítőket, akár a klienseket. Köszönöm a figyelmet!