 Hvad der møller for 2.500 år siden, der rende der sådan nogle unge mænd rundt på de græske stadiens. Uden en trævel på kroppen, indspurde oliven, olie, salt og støv, og folk synes, de var flotte at kigge på. Hvad var det for et en kropskultur, eller hvad var det for et forhold til den nøgne kropp, som de gamle grekker havde? Det var jo i hvert fald ikke skamfuldt på nogen måde. Altså det som grekkerne, de forstod, det var, at tilværelsen, den menneskelig tilværelse, den skulle leves i harmoni, og at ånden den var situeret i en kropp, og at der skulle være harmoni mellem både kroppen og sjelen. Det var sjelen, der havde udødeligheden, det var derfor sjelen, der havde forrang, men kroppen skulle også respekteres. Og jo smukkere kroppen, man havde, tætter og kom, man på gudernes udtryk. Man kan sige, det var en dyrkelse af den nøgne kroppen, men også den perfekte kroppen. Og den perfekte kropp, dyrker vi også i dag, men hvis nu for eksempel cykelrydderen, Chris Anker Sørensen, han pludselig beskrivede sig for at smide kluden og smøres ind i varme olje, så var det jo formentlig ikke kun hans sponsorer, der ville blive faret over, at han ikke eksponerede af deres logo. Han ville jo sentynligvis blive smidt i fængsel. Altså hvordan er vores forhold til den nøgne kropp i dag? Den nøgne kropp i dag er jo meget privat. I civilisationsprocessen er vi blevet opmærksom på, at kroppen er meget tæt på natur, og at man skal have den pakke væk, så at refineret af denne udtryk begynder man at skamme sig over, fordi man vil lægge så meget distanser som muligt til det dyrke. Da siden gregerne konkurrerede af nøgne, så har vi jo haft en bevægelse i forhold til religionen, den Christendom som kommer ind. Er det Christendom, der har gjort vores syn på nøgenheden helt anderledes? Christendom har en voldsom betydning for den måde, vi ser den nøgne naturlige kropp på. Så har Christendom hovedvægt jo været på onen, og bekymringen har været kød og kødtslyster. Det var i kød at fristelsensaden. Er du farvel? Hvor er det? Nej, på ingen måde. Vi har jo sjovt nok den holdning til den nøgne kroppe, når den bare sætter i sten eller i marmer, i skulpturer. Så det er huden, der går i forskel. Det er jo det, at netop den naturlige nøgne kropp, altså den, der har forandringspotentiale, den, der har mulighed for seksuel overpiselse, det er den, som vi er skramt over og helst vil have pakket væk. Der har jo undervejs været forsøg på at bekæmpe den civilisation, som egentlig andre undertrykkelser af kroppen fra 1900-tallet og frem, hvor der er en stærk naturistbevægelse i Tyskland, som kulminerer med den nazistiske dyrkelse af den her nøgne kultur. Derafter ser man jo en modtindens der i retning af, nu skal vi ikke længere dyrke den her kropp, fordi den konoterer nu det her fascistiske. Så får man i stedet for i 1950'erne sådan en meget tilknappet civilisation og omgang med kroppen. Og der kommer så med ungdomsoprøvet sådan en modstand igen mod den moralisme, og den brunneret hed, som de menede kendetegnet deres forældres generation i 1950. Men det holder jo ikke ret længere vel, altså folk smøder klugen i nogle relative forår, og så bliver de tørret på igen. Ja, det er jo igen, fordi civilisationen er en styrke i det civilisatoriske projekt. Men er det så der, vi er i dag, at vi ser den her nøgne kropp som et symbol på undertryggelse, eller hvordan? Ja, det er der nogen, der vil mene, men jeg vil sige, at det er meget vanskeligt at give en egen tyd beskrivelse af den kroppskultur, som er aktuelt, fordi der er så mange modsatrettede tendenser. Altså der er jo de mennesker, der dyrker deres kropp efter de græske ideale, eller et ekstrem af det græske ideale, altså med voldsomme muskler, som man gerne vil vise frem på stranden om sommeren. Besiden af det, så er der folk, der ikke vil vise deres ansigt, der ikke vil vise deres hår. Så det er også en hyperindividualisering, vi har? Der er nemlig en individualisering der, og det som er den grundlæggende holdning, der hvor debatten står, så vidt jeg kan se det, det er at folk, altså indstillingen er den, at det som jeg ikke bryder mig om personligt, det skal de andre i hvert fald ikke bryde sig om, at gøre. Det er der hvor debatten den står aktuelt.