 Bona tarda. Bona tarda. Avui parlarem del tema de les addiccions. Addicció a drogues, nous temps, belles problemes. Presento els nostres convidats a la Marta Torrents i a Josep el Adivanyo. Segueixo molt a la seva presència avui aquí per parlar d'aquest tema tan important, tan preocupant i tan present sempre. Marta Torrents és doctora en medicina, especialista en psiquiatria i professora titular de psiquiatria. I també és directora d'addiccions de l'institut de neuropsiquiatria i addiccions del Parc de Salut Mar de Barcelona, on també porta el grup de recerca en addiccions. En imim, Institut Hospital del Mar de Recerca Mèdica. Més a més, és consultora d'Organismes Internacionals de la Salut, el Departament de Drogues i Delinquència de les Nacions Unides i l'Observatori Europeu de les Drogues. Ha publicat molts articles relacionats amb aquest tema, però treballa molt activament en el tema de les addiccions a l'Hospital del Mar. La major part de les seves activitats s'ha desenvolupat en l'àmbit de les addiccions en clínica, exactament de les addiccions a les substàncies, el diagnòstic, la patologia dual i la perspectiva de gènere en les addiccions. Josep Pelladi Baños és doctor en Medicina, especialista en pharmacologia clínica, catedràtic d'universitat i des de la Universitat Pompeu-Fabra i des de fa uns mesos rector de la Universitat de Vic, Universitat Central de Catalunya. Ha estat el seu interès en recerca de la neurobiologia del dolor, tant en la seva besant experimental com a clínica. Ha estat professor visitant en diverses universitats del món i ha rebut quatre distinccions vives al mèrit o sent... distinccions vives. Com sempre, faig una breu presentació dels currículums dels nostres ponents que podeu mirar i consultar a la web. Ara, presentant el diàleg abans d'entrar i donar la paraula, vull agrair a Marta i a Josep Pelladi que estan aquí i vull remarcar que la primera persona a aquesta universitat amb la que vaig parlar quan tenia la idea dels diàlegs, fa cinc anys va ser el Josep Pelladi Baños, un metge, professor aquí, a la Pompeu, i que ell em va animar molt per tirar endavant aquesta iniciativa. Una iniciativa que jo tenia al cap, però fins el dia que em van convidar a mi, a la Facultat del Mar, a la Facultat de la Ciències de la Salut, per parlar del tema de les addiccions on Marta parlava com metge i jo parlava des de la literatura, com la literatura ha tractat el tema de les addiccions. Realment no vaig pensar que un diàleg entre dos professors de diversos àmbits pot ser tan interessant. Aleshores vull agrair, especialment, els dos, perquè crec que sense aquesta experiència i sense parlar fa cinc anys ara amb la Marta i amb el Josep Pelladi Baños, aquests diàlegs humanístics segurament no s'hagin començat a fer. Per presentar, i abans d'entrar en el diàleg, avui també hem pensat que és molt oportun llegir o sentir alguns fragments relacionats de la literatura, concretament de la obra Morfina de Michal Bulgakov, que parla des d'una experiència autobiogràfica del tema de les addiccions. Morfina és un relat comèdit autobiogràfic de Michal Bulgakov, un escriptor rus que va viure entre 1892 i 1940. Que primer es va graduar en medicina i va exergi de metge durant uns anys, i una obra que es diu Relats d'un jove metge, hi ha un relat que és titular Morfina, que es basa en l'experiència vital del mateix autor, que es va convertir en addicte tras la prescripció que li van fer d'un remei paliatiu quan tenia difteria que va contagiar mentre practicava trachetomia en el poble de Nikolsko. Bulgakov va arribar a superar aquesta edicció, però d'una manera radiogràfica impressionant, va deixar el testimoni d'aquesta terrible edicció que va patir en aquest relat. Ara, per obrir el diàleg, agraeixo una vegada més els nostres ponents i el públic i sentirem el primer tall de Morfina de Bulgakov i engeguem el diàleg, gràcies. En realitat no és un diari, sinó una història clínica. He renunciat a curar-me, no hi ha esperança. Tampoco quiero seguir sufriendo y ha tenido suficiente. Quiero prevenir a los otros para que tengan cuidado con los cristales blancos que se disuelven en 25 partes de agua. He confiado demasiado en ellos y me han destruido. Comencem, gràcies. Gràcies per la introducció, Tamara, i gràcies per la posabilitat d'avui estar aquí. I estar moltes vegades a baix. I gràcies per la persistència en aquesta idea i continuar-la. I a la universitat de la que me'n sento membre, encara que ara estigui en una altra situació administrativa, per dir-ho així. La història de la Morfina, a la que feia referència, ara a l'etàmera el referència a l'obra de Bulgakov, és una història molt antiga. I començarem explicant d'on ve, això. La primera evidència que es té de la existència de la Morfina, en aquest cas de l'opi, té més de 6.000 anys. I es troben en unes tabletes somèries on es descriu l'utilització de la dormidera, la PAPAversum Níferum. Però el coneixement més proper dels efectes que podien tenir aquestes substàncies ens trobem cap a l'any 1000 abans de Crist a l'Audicea, la famosa obra d'Homer, on descriu el Nepente, un fàrmac d'origen vegetal i amb propietats molt similars a l'es de l'opi. I més tard es troben a la descripció d'aquests efectes a les obres d'Ovidi i Virgilli. Per tant, aquest tema entre absolutament en relació amb la cognom d'humanístics que té aquestes sessions. Aquest nom inòtic prové del Déu grec, de la Són, Hypnos, que representa amb l'art portant un feix de dormideres. Fins i tot el Déu romà Somnos, d'aquí ve Subnolència, també se'l mostra portant un recipient ple del suc de dormidera. A l'Audicea, que m'he comentat, Homer es menta el Nepente quan explica que Helena ordena als seus criats que posin Nepente amb el vi dels convidats per allegear la tristesa d'Athalèmic per l'absència i el record d'Ulices. El Nepente, segons Homer, allormiscava el dolor, calmava la còlara i feia oblidar tots els mals. Igual que les aigües de Leteo, el riu de l'inferm on totes les ànimes dels difunts vivien l'oblit de la seva vida terrenal. És menys conegut, potser, l'origen del nom d'opi. Opi és una paraula que prové del grec que vol dir petit suc i que té relació amb la petita quantitat que s'ha d'extreure del cascall per tenir els efectes manifestos. Recordin que l'opi s'extreu d'una incisió amb el cascall de la papaver, de la dormidera, quan el fruit està semi-madu. El que és curiós és com es va arribar a descobrir això i no utilitzar-ho de verd o absolutament madu quan mai podien haver atret aquest suc, que és el opi. Els efectes terapèutics de l'opi van ser reconeguts per hipòcrates i galè que la consellaren a numeroses malalties. Amb el següent, va ser utilitzat per la medicina àrab i la renaçentista, un dels metges d'aquesta època per a cells inventar l'auden que prové de lletir l'audo a l'abà i ho era gràcies a l'observació dels seus bons efectes terapèutics. A finals del segle XVII, un dels metges més importants de l'Europa de l'època, Thomas Seideham, escrivia No puc deixar de mencionar en gratitud el Déu Suprem, que ha llorat l'opi a la humanitat malalta. Cap al terremei és tan potent per alleujar un gran nombre de malalties per arredicar-les de forma eficaç. Després d'aquestes elevances, és normal pensar que l'utilització de l'opi es generalitzaria durant el següent. Tot començar a canviar a l'època moderna. Quan un molt jove apotacari i procià Fredric Serturner va treure el principi actiu que hi havia a l'opi i va anomenar Morfina, recordant el Déu Morfeus, el Déu de la Som. Aquests treballs van permetre tenir Morfina però el problema de la Morfina era que la Ministra de pervi euràl arribava amb poca quantitat a la sang perquè es destruïa majoritàriament el fetge. Per tant, no va ser utilitzada de forma massiva des de l'any 1805 en què va ser aïllada per Serturner. Tot va canviar quan, a mitjans del segle XIX, un event tecnològic que ara ens assemblarà menor, però que a les hores no era, a la xeringa hipodèrbica. Feta, pràcticament a la vegada, per Alexander But i per Levade, pel francès. Aleshores, en aquest moment, és quan es comença a poder administrar per via endubenosa per via intramuscular la Morfina i els efectes apareixen de forma molt més clara. Així va ser utilitzat massivament a la guerra de cessació nord-americana del 1861, la guerra de la pel·lícula Allò que el vinc Sant Dunguer, els meus joves, i la guerra francobruciana del 1870, on molts soldats van ser tractats amb aquesta nova substància meravellosa per allotjar els terribles dolors de les ferides. Molts d'ells van tornar a casa addictes a la Morfina amb una situació que es va anomenar la malaltia dels soldats, perquè era la primera vegada però, paral·lelament, a Estats Units, per exemple, hi havia un consum important d'opi amb molts dels preparats que, en aquell moment, no necessitaven ser etiquetats per si venuts. I, com era molt eficaç, tothom li posava opi. Amb la qual cosa, moltes persones el prenien per allegar-se dels seus mal diaris i això va causar que, a principis de finals del segle XIX, hi havia prop de 250.000 addictes a l'opi als Estats Units. Molts més dels que haurien amb la pitjor epidèmia de heroïna molts anys després. Però la gent ho prenia, anava a comprar a la farmàcia, se'l prenia i feia amb vida normal. Es diu que el prototipus de l'addicte a l'opi d'aquesta època era una dona de Dan Michana que pujava la seva família que s'ho prenia quan en tenia necessitat i no tenia problemes psicològics ni físics. Tot va canviar quan es va considerar que s'havia de començar a eliminar el consum d'abusiu de l'opi i les molèsties que causava. Em parlarem després. L'ús rutinari d'aquesta substància podia causar en un excés lliure pocs problemes. Per exemple, un cirujà molt famós de l'època, William Halstead, un dels creadors d'un dels estudis dels facultats de medicina més importants encara avui, la John Hopkins University at Baltimore, es va fer adicta a la cocaïna i va fer una cura desintoxicació a la cocaïna prenent morfina. La cocaïna és una substància, després la doctora Torrents en podrà parlar, que és molt més destabilitzant de l'organisme de la vida de la persona, de lo que pot ser la morfina o fins i tot l'ervina. I això el va portar a ser un consumidor de morfina la resta de la seva vida, sense masses problemes va morir als 70 anys després d'una vida amb aportacions notables a la medicina. De la que recordaríem, incidentalment, una de les situacions més conegudes a més sovides, que és l'utilització dels wands quirúrgics. Van ser inturits pel Halstead a finals del segle XIX. Fins a les hores s'operava a Manua. Halstead va ser inspirador probablement pels amics de les sèries mèdiques, el deuen conèixer, de John Thackeray, el cirujà de la sèrie de Nick, que és un consumidor, recordeu, consumidor d'opi i de cocaïna als matins per poder fer la seva activitat quirúrgica. Continua, continua. Però ja veieu com va la cosa. La cosa va de que comensen es descobreix sort que hi és a l'opi perquè allí hi havia moltíssim els dolors, però hi vons em prena molta gent. Han estat parlats d'estats Units, que és on es va més analitzar el tema, però els problemes de l'addicció i vinculats amb això veurem com es decanta tot el problema, apareixen a la Xina. A la Xina hi havia un costum des del segle XI de fumar opi, on portaven els marcaders àrabs que arribaven fins allà i no constituïa un problema de salut públic important, fins que el segle XVII va augmentar el seu consum i el govern xines va prendre la decisió de prohibir fumar opi al 1729. Què va passar? Suposo que l'ho hem imaginat. Va començar el tràfic il·legal i el mercat negre. De tal manera, per què era així? Perquè sempre és la mateixa història d'aquest diàleg. Es prohibeix els seus i, aleshores, el tràfic es devé un gran negoci i un estimul a l'ús. Cap a finals del segle XVIII, la British East India Company obtenia el monopoli de l'opi indi que eren es produïent grans quantitats i va començar-lo a entrar masivament a Xina de forma il·legal. Si el 1729, quan es decret a la prohibició, entraven 200 cofres, a la biografia, a l'any 1838, quan comença a intervenir aquesta companyia, entraven 25.000 cada any. El nombre de dictes comença a aumentar de forma proporcional i el govern xinès va promulgar una llei al 1820 amb la que impedia que entréssim a baixar-hi la Xina que portessin opi. Les tensions en Xina i Gran Bretanya s'incrementaren i acabaren amb les conegudes guerres de l'opi, on els anglesos ho tingueren la victòria. Per exemple, el tractat de Nanjing de 1842 van obligar el govern xinès a pagar 6 milions de dòlars als traficants d'opi per compensar-los dels decomisos que havia fet el govern. Va haver-hi una segona guerra al 1858 on els britànics van aconseguir un accés pràcticament lliure a la venda d'opi a Xina. Una situació que no va acabar fins l'arribada del govern comunista de Mao un segle després. La connexió xinesa arribava als Estats Units de la mà dels treballadors xinesos que arribaven per construir el ferrocarril. Molts sentien l'hàbit de fumar a l'opi i havia habitat s'estengui el mitat de que l'addicció a l'opi era una malaltia xinesa i es criminalitza. Fou considerada com un bici de la mà de la prostitució, la perversió sexual i el crim. Tot ells vistos com innats de la cultura xinesa. Tot això ignorava la situació del consum de l'opi amb els propis americans i generava una situació d'actitud racistes que durà dècades cap a la població xinesa. A la seva vegada el govern xinès s'enfadarà d'aquest tractament i començar a limitar els intercambis comercials entre Estats Units i la Xina. Fos per la raó que fos el president nord-americà començar a seguir les accions per acabar el tràfic de drogues a Xina i a l'any 12 hi hagué acor internacional per limitar el comerç de l'opi. De cop, el govern nord-americà s'acabarà de que ells no tenien cap tipus de regulació amb l'entrada de l'opi al país. El 1906 es promulgava la Pure Food and Drug Act, una llei que obligava que els medicaments comercialitzats a Estats Units poguessin a la etiqueta la seva composició. Fins a les hores això no s'havia de fer. I posaven molt d'opi. I a l'any 14 es va promulgar la Harrison Narcotic Act. A la Harrison Narcotic Act que intentava controlar l'ús de l'opi no es feia l'addicció a l'opi legal ni es va prohibir la prescripció de fàrmacs opioides. No obstant, una seia de sentències del Suprem van interpretar la llei de forma restrictiva i van limitar molt l'ús d'aquests fàrmacs. Els opioides només es podien administrar una edicta si estava ingressat en una institució per treure-li progressivament la droga. El resultat va ser la retirada pràcticament tots els medicaments que portaven opi. De cop, la senyora de mitjana d'edat que aprenia per suportar els rigors de la seva vida es va trobar i no tenia on aconseguir-la. I totes les persones que eren addictes tampoc. En aquest cas van haver-hi dos situacions. Uns van anar a buscar l'arruina al mercat negre. D'altres van aprofitar-se d'una seia de metges famosos que portaven xeringues carregades d'amorfina o d'arruina i que per un preumòdic els administraven a casa dels afectats. Això és un tipus de metge, el metge de les agulles que apareixen a algunes obres de Rayman Chandler publicada als anys 40 i 50. Hi havia aparegut a les hores l'arruina. D'on venia l'arruina? Sí. Va, que tu ets el pharmacòleg. Vinga. Jo t'explicaré els estralls de l'arruina. L'arruina que va començar aquesta va ser la primera gran epidèmia de consum d'arruina als Estats Units provenia de Alemanya. Alemanya va comercialitzar l'arruina al 1898. En un intent d'obtenir una amorfina que no tingués els efectes tòxics del fàrmac. Per tant, què van fer? Van diassatilar. Recordeu això. En un intent de millorar i de trobar un medicament de que millori el dolor i no tingui la tòxicitat, apareix l'arruina. Recordeu. El que van fer va ser posar l'amorfina en contacte amb àstia tessètic. És a dir, en vinagre. I dos radicals, dos molecules molt senzilles, C-actress, C-O-O. Si veieu, dos àtoms de carboni, tres de hidrogen i dos d'oxigen es van enganxar per partir de doble a la molécula d'amorfina i van donar lloc el que s'anomenava diacetilmorfina. De fet, li van posar el nom d'arruina perquè semblava que era la substància que ho arreglaria tot. Potser no sabeu que la primera comercialització de l'arruina feta per Valle en 1898 va ser pel tractament de la tos. El problema és que vam veure que els pacients, quan se'ls llenava la tos, seguien prenent el medicament. I van començar a sospitar que alguna cosa devia produir allò. El tema es va anar complicant. Fins que l'any 1913 Valle va aturar la producció d'arruina i la va retirar. Però ja era massa tard. I al mercat ja havia arribat i ja sabia estès el fet que l'arruina donava més eufòria, més vanestar que no pas l'amorfina. Perquè per les seves característiques farmacològiques haig de dir-ho això, entrava més facilitat a cervell i per tant el cop d'eufòria que donava era molt més alt que amb l'amorfina. L'efecte després era el mateix perquè l'arruina perdia aquest radicals a satíls i actuava com si fos morfina. Però aquest entrar de masiva a cervell era un estímul gairebé insubortable. La mala fama que es va guanyar l'amorfina durant tota aquesta època va portar a qui és una restricció molt important amb l'utilització de l'amorfina en medicina. I molts pacients que la necessitaven pels seus dolors insubortables van deixar de rebre-la. Durant molt de temps l'amorfina només s'administrava als pacients amb la última etapa de la seva vida. Amb la etapa terminal. I no els estalviava tot el dolor que havien tingut fins a les hores. D'aquesta mala fama de l'amorfina hi ha un edit en català que diu morfina mort fina que associava a l'administració de l'amorfina que poc temps després portava a la mort del pacient. A l'any 60 després de totes les actuacions que s'havien fet de restricció als Estats Units de persecució per part de l'OMS les conseqüències de la Segona Gran Mundial etcètera el número de dictes a l'eroïna va caure a mínims històrics als Estats Units. Però després va esdevinguer un altre fet important. Potser pels més joves de la sala Vietnam és un lloc on passar les vacances. Pels que pentinen cabells blancs o ja no en pentinen Vietnam va ser un moment històric d'una famosa guerra que va començar l'any 60 quan els americans van intervenir davant del fracàs dels francesos a controlar a Indúxina les milícies comunistes que venien d'influència xinesa. Van enviar un munt de joves moltes vegades obligats a lluitar amb una terra que no els hi deia res amb una guerra que no en tenien i són mesos de tot tipus de trampes. Aquests joves van començar a consumir drogues per alleujar d'alguna manera la situació en què es trobaven. Van començar a consumir cannabis i també l'eroïna. L'eroïna que els era facilitada més o menys en cobertament pels seus adversaris que sabien que soldats sota els efectes de l'eroïna servien per poca guerra. Quan a l'any 73 els americans van decidir retirar-se de Vietnam i tornar a casa zones de Vietnam havien començat a produir heroïna sota la visió amable dels serveis secrets americans que els hi pagaven així els serveis a les guerrilles anticomunistes que s'acabaven contra el viatcom i contra Vietnam del Nord. No era una cosa estranya, però d'allà, a l'anomenat Triangle d'Or, format per Birmanya, Tailandia i Laos es produeia des de feia molt de temps, morfina, que després van aprendre a convertir en heroïna. De cop i volta hi havia diguem-ne un excés d'estoc per utilitzar un terme dels economistes. I aquest excés d'estoc va començar als Estats Units a través de Marsella que va donar lloc a una famosa pel·lícula que també els que tenen una certa edat recordaran que és The French Connection la connexió francesa. A través de la mafia corsa va començar a arribar l'heroïna de nou als Estats Units. Però quan els Estats Units es van començar a posar dus una altra vegada el que va succeir va ser que aquesta heroïna es va quedar a Europa. I a partir de l'any 75 va arribar a Espanya. Arriba l'heroïna a Espanya ja havia fet estalls Estats Units. Estats Units havia fet molts estalls però tots eren, es van crear tots els hospitals dels veterans perquè la població que aprenia l'heroïna no els veterans del Vietnam i doncs quedava dins de tot bastant centrada en aquesta població i havia arribat però tota la connexió francesa i la col·lecció de les màfies italianes que havien portat molta heroïna a allà i poc a poc evidentment tot el que passa pel mig va quedar evidentment em va quedar a Europa em va quedar sobretot en la Terra em va quedar al món d'Europa em va quedar a centre d'Europa sobretot a la banda no soviàtica i a finals del 70 arribar a Espanya. Arribar a Espanya arribar al sud d'Europa en aquell moment no se sap res dels opiacis no se sap res de l'heroïna es té una visió evidentment molt de que això és un bici no se sap, no es contempla com a malaltia això és un bici, el que s'ha de fer és deixar-ho i comença la epidèmia d'heroïna que alguns que... llavors vaig començar a exercir en els anys 80 i escaig van haver-hi un gran increment de consum d'heroïna que a més amb la mala sort de que l'heroïna que va venir sobretot al nord d'Espanya era heroïna blanca amb la qual la gent va començar a rentabilitzar a punxar-se i ja havia aparezcut la sida i amb molt poc temps vam tenir als nostres consumidors una gran populació de consumidors d'heroïna a més infectats pel vellac el tipus de tractament que es feia en aquell moment era un tractament de olodejes olodejes vam començar a fixar-us en la primera unitat de desintoxicació que es va muntar al país va ser precisament la de l'hospital del mar que la vam muntar a un pharmacòleg el doctor Camí perquè d'entrada la psiquiatria se'n va se'n va apartar era una cosa d'un bici i els pharmacòlegs van ser els que van estar més a sobre però això sí feia desintoxicació i després ja estàs net te'n pots anar al carrer i el dia següent tornem-hi en el millor dels casos perquè si no si tornaven amb la mateixa dosis que havien pres es morien perquè es morien de sobredosis perquè això són les característiques del fàrmac les coses es van complicant molt comença tot el tema d'aquí sobretot en aquesta àrea l'àrea de mar perquè el narcotràfic entra pel mar i tot el que és la part surt de Barcelona tot el que és Barcelona i tot el que és la part del mar de ciutat vella és exactament un desastre ple d'eroinòmens que podeu veure les pel·lícules de l'època i es declara una epidèmia nacional i en l'any 85 es crea el Plan Nacional sobre drogues perquè realment el país tot aquí al nord, tant que és el país basc com també Catalunya però també en el sur i a Madrid a les zones urbanes Galícia també és un dels llocs que també i al final com que s'està morint moltíssima gent i s'estan infectant penseu que les sobredòsis van a l'hospital arribaven urgències sobredòsis dia si dia també i al final es crea el Plan Nacional sobre drogues en l'any 85 per veure d'endreçar i més que d'endreçar de muntar la xarxa de tractament aquest és l'objectiu fonamental és muntar una xarxa de tractament d'aquests malalts d'aquests malalts no d'aquestes persones que tenen aquest problema perquè que ara són malalts ho tenim molt clar però en aquelles èpoques no es tenia tan clar i tot semblava que era un bici i que el que s'havia de fer era parar i punt es crea, comença a desenvolupar-se la xarxa i en aquest sentit també havia passat una mica el mateix dels metges que deies d'Estat Units abans que entréssim com que ja sabíem el que havia passat a Estats Units i aquí torneu a posar la orella allà ja els havia passat aquí no sabíem però començàvem i sabíem que ja hi havia endocrinòlegs d'Olinus Bander que eren endocrinòlegs americans que hi havien descobert que pel tractament de la dependència d'heroïna el que anava a veure era un altre opiaci que era la metadona i això ho descobreixen ells a l'any 64 però com que encara predomina molt la idea que això és un bici que és un tema de voluntat no es pot donar metadona i no només no es pot donar metadona sinó que aquells que ho estaven prescrivint els metges que anaven amb la xeringa, no anaven amb xeringa en aquest cas però que prescrivien es posa el crit del cel i la llei del 85 hi ha un decret real del 85 en el que disminués totalment es dificulta molt més el tractament de metadona d'aquests malalts si n'hi havia 5.000 a Espanya abans del 85 a partir d'aquesta llei només n'hi ha 1.000 i d'aquests 1.700 estan astúries que passen de tot i decideix que ell continua fent el tractament a la resta es queden tots sense tractament aquí és quan jo ja ho he viscut de primeres i es crea una cosa raríssima que és un consell que reunia un cop al mes d'experts que eren els que decidien si un malalt podien entrar o no en metadona aquesta metadona es donava només en un centre a tot Catalunya pagat per la Generalitat que estava a Lluís Companys i llavors allà anaven cada dia els malalts, si el malalt no tenia cap sentit que eren 40.000 grans dosis màxima una cosa totalment sense evidència al revés contra evidència científica era una cosa totalment cultural a les hores jo recordo i us ho poso com un exemple viscut que només podien entrar saltant-se tots els d'això ja estessin infectats pel vellat o les embarassades eren les úniques que tenien l'entrada directe, els demés havien de demostrar que havien fracassat repetidament amb els ingressos de desintoxicació un munt de condicions i recordo, perquè us en feu una idea de la gravetat de la situació d'una mare aquí a Barcelona que em va venir a dir a veure doctora m'ijo si t'havia d'infectar perquè l'he d'entratament i aquesta era la situació que teníem i aquesta és la situació de l'any 88-89 o sigui, realment i després encara pitjor fixeu-vos aquí segur que alguns de vosaltres teniu la diabetes o hipertensió que són malalties molt comuns bueno, doncs resulta que si algun dia prenen, o sigui, estaven amb tractament i algun dia doncs s'assaltaven la dieta i consumien i els feien fora i els expulsaven del tractament perquè no tens voluntat i doncs estem malveratant els recursos amb tu i això no estem parlant de l'any 90 la situació amb SIDA es dispara Espanya es converteix en el país de la Unió Europea amb més SIDA amb més infecció per SIDA en els malalts consumidors de drogues 64% penseu que en la Terra que donaven metadona per un tubo i a Holanda havien posat el crit al cel quan la prevalència d'infecció del vellac en els malalts heroïnòmens era del 7% aquí vam arribar al 64% què es va fer i doncs es va decidir que la situació estava molt complicada i es va fer un altre decret que va ser en l'any 90 en el qual es va dir que o si o si s'havia de fer tractaments substitutius que eren els que havien... els estudis estaven fent dels anys 64 dels que havien demostrat evidència i es munta tota la xarxa de tractament però no libre de droga com era fins a llavors tots comunitats terapèutiques com a molt o al carrer sense res sinó que es munta la xarxa de tractaments substitutius en metadona també us haig de dir que en aquella època recordo unes famoses reunions del Plan Nacional sobre Drogues que es feien per explicar com manegar la metadona i a mi que sempre em havia agradat la farmacologia i a demés havia vingut aquí i m'havia pres la farmacologia em convidaven explicar els tractaments de metadona i em deien que era el camell legal i això m'ho havien dit aquí a Barcelona, a Madrid a tot el Plan Nacional quan veies les xerrades els que es dedicaven a fer els tractaments d'abans que tenia que ser limpiar, estar limpio o no el fet de donar un tractament substitutiu que era evident que funcionava però no ho diguéssim ara és que ja feia molts anys que se sabia que érem camells legals afortunadament també convidaven gent americana que sabien què es feien gent d'Aulanda i llavors et senties emparada amb els que t'explicaven de fora el que es feia de totes maneres això va ser molt complicat els malalts evidentment tenien una quantitat d' antecedents legals els que vulgueu era per què? perquè necessitaven comprar i havia de comprar el mercat negre en el moment en què aconseguim pujar el tractament a tot arreu baixen picat l'epidèmia els malalts ja hi són però baixen picat la conflictivitat i baixen d'una manera espectacular en el sentit que realment anem tractant i baixen la conflictivitat relacionada amb l'eroïna es moren molts perquè estaven infectats i perquè el tractament del vellac no apareix fins al 93 comença el primer i després no apareix el tractament del vellac no apareix fins molt al final dels 90 quasi bé i allò però ja està i doncs tenim la situació a Espanya en aquest sentit demostra una gran capacitat de reacció i això s'ha de dir i ens convertim en un país model en el que hem après abatacades però hem après i hem controlat la situació es controla la situació de la dependència d'eroïna, mentre tant Estats Units ja tenien la dependència de cocaïna i recordo també el doctor Camí que en l'any 90 ja va fer una primera editorial en una revista d'aquí a la medicina clínica dient cocaïna, l'epidèmia que viene i tots van dir ja està, ja està el Camí amb les seves idees, ho van dir així però Estats Units tenien l'epidèmia de cocaïna sabeu que aquí ens va arribar l'epidèmia de cocaïna el 2000 el 2000 és el moment en què creuem creuem vol dir que va baixant l'eroïna va augmentar la cocaïna i a partir del 2000 ja hi ha més urgències per cocaïna que per heroïna ja hi ha més demandes de tractament d'eroïna i de cocaïna que per heroïna i continuem el nostre problema en aquests moments és la cocaïna més encara que la heroïna fins ara la heroïna tal i com l'entenem i tal i com havia sigut en aquell moment però esclar se segueix investigant i què passa quan se segueix investigant per trobar medicaments nous és de lo que parlarem ara però abans escoltem un segon fragment retombando y tranquilo me abrasa las entrañas y esto ocurre unas cuantas veces seguidas en el transcurso de la tarde hasta que comprendo que estoy envenenado el corazón comienza a la tir de tal forma que lo siento en las manos en las sienes luego siento caerme en un abismo hay momentos en que pienso que yo doctor Poliacov no regresaré más a la vida bé anem a veure què passarà als Estats Units però abans no puc deixar de recordar que la històrica de què la històrica que explica la doctora Torrents passava a 300 metres d'aquí no estem parlant d'una història del Brooklyn no estem parlant d'una història de Cambotja o de qualsevol altre país o de Rio de Janeiro estem parlant de 300 metres d'aquí quan es va obrir la primera unitat de desintoxicació introspitalari que va ser bastant escàndol d'utilitzar recursos d'un hospital públic per tractar a gent que eren ausbiciosos el que tu explicaves jo era alumna interna de formacologia clínica encara no havia acabat ni la carrera i recordo encara algunes d'aquestes actuacions algun d'aquests comentaris però què passava als Estats Units als Estats Units tenien l'epidèmia d'ous de cocaïna i d'algú de les dificultats per l'eroïna es van inventar una estratègia i aquesta estratègia recorda l'origen de l'eroïna ho deia abans, la doctora Torrents que en deia recordin el tema de l'eroïna què van començar a fer? doncs van agafar una estratègia que va ser la següent van dir hi havia una llista de sustàncies prohibides per tant si una cosa no estava a la llista de sustàncies prohibides no era il·legal per tant es podia utilitzar i en aquest sentit va començar la síntesi de nous derivats a partir de la dolentina famosa que es va utilitzar aquí molts anys com en el jéssic i del fentanyil un farmacutilitzat originariament amb anestèsia i que després durarem a parlar i el que vam fer va començar a laboratoris clandestins a començar a manipular aquestes substàncies per produir-ne de noves per exemple l'alpha matíl fentanyil coneguda popularment com China White o el tres matíl fentanyil si tenen un petit coneixement de química fixin que la modificació estructural era mínim un matíl és afegir 3 hidrogens i un carboni exclusivament a la molécula però clar no és el mateix que el fentanyil i no està a la llista de les prohibides per tant tira i així van aparèixer les primeres drogues de síntesi les que també es van conèixer com les drogues de disseny com aquestes dues uns notables casos d'intoxicació, d'epidèmies d'intoxicació perquè eren substàncies tretes d'un laboratori clandestí on ningú havia calculat la dosi es deixaven al mercat, sofrien els orinòmens que se l'explenien i donar de la dificultat per establir quina dosia adequada s'intoxicaven amb una notable facilitat però a més hi havia un altre problema el que anomenaria un control de qualitat un cas especial d'aquests accidents va ser un derivat de la petidina conegut com M-P-P o Matíl-4-Fenil-Propiòxid-Piperidina però això és el que veig l'any 82 diversos orinòmens que s'havien inyectat aquesta droga van aparèixer els serveis d'Orgència d'Hospitals de Califòrnia amb un estat d'absoluta immobilitat estaven com morts però no estaven morts i els neuròlegs que els van veure no sabien ben bé que els hi passaven però els recordava els pacients amb malaltia de Parkinson avançada que també experimenten un procés d'immobilitat fins que quedar-se gaire bé sense cap tipus de moviment un d'aquests, William Langston va fer una analogia amb aquests Parkinsonians i els hi va administrar Levodopa, el medicament que prenen els malalts en Parkinson la injecció de Levodopa els va com despertar de cop això està escrit en un llibre molt interessant que es diu The Case of the Frozen Addicts el cas dels addictes congelats perquè realment semblava que estiguessin congelats i això també recorda una altra història que estem avui en diàleg comunístic un famós llibre autobiogràfic de Oliver Sacks d'un home Awakening del qual es va traduir aquí i es va fer una pel·lícula que es deia Despertares i ho manifestava també uns pacients encefalítics que el Ministeri de Levodopa van recuperar-se no tan espectacularment com la pel·lícula sense fer cas a l'obra de Sacks què havia passat doncs el que havia passat era que en el procés de síntesi de la nova substància com no s'havien fet els controls de qualitat s'havia produït una altra substància coneguda com MEPP i aquest MEPP era una toxina potentíssima dels núcleos de la base cerebral aquells, els mateixos que estan afectats a la malaltia de Parkinson de fet aquesta substància que es va trobar a l'MEPTP va ser després utilitzada amb estudis experimentals per simular malalties de Parkinson tot això va tenir una conseqüència tota aquesta història molt important l'utilització de morfina es va criminalitzar i qualsevol menys que l'utilitzés estava drogant als seus pacients la situació va ser tan greu que l'any 90 un psicòleg canadenc Ronald Melzack va escriure un article a Scientific American saben una revista de gran divulgació de ciència que es deia The Tragedy of Needless Pain la tragèdia del dolor necessari referint-se a com la baixa utilització de morfina causava un dolor necessari a pacients amb dolor posoperatori però sobretot amb dolor neuplàssic, dolor per càncer uns anys abans la HOMS havia intentat solucionar aquest tema a través d'una iniciativa que es va dir The Cancer Pain Relief l'alleugement del dolor del càncer per a favorir l'utilització de morfina amb aquests pacients es volia revertir la mala fama de la morfina de les últimes dècades que feia que molts pacients patissin d'un dolor que no necessitaven que no teníem per què sofrir i aquest va ser un dels problemes que ens preocupa i per això en parlem avui també de com el malaï una determinada substància fa que es deixi d'utilitzar i que aquesta manca d'utilització en les circumstàncies adequades causi perjudici els malalts que la necessiten però, malgrat que la xifra de morfina va començar a aumentar i ara ja s'utilitza d'una forma freqüent alguns dels assistents el sorprendrà que no fos així fa només 30 anys la festa no és del tot feliç a principi de les dècades dels 90 el consum dels gès exopioides va aumentar de forma molt important als Estats Units especialment per l'ús de l'oxicodona on ha arribat el que pren el doctor Hauss a la seva sèrie recordant que un episodi per cert de Hauss els que siguin afeccionats a això que es diu Detox amb el qual Hauss diu que no és addicte a l'oxicodona la deixa i comença a manifestar una sèrie de símptomes que són típics de l'abstinència als opioides i després per un altre preparat que era el fentanil sublingual recorden qui ha parlat del fentanil com una substància que utilitza l'altre que ven de l'anestèsia doncs bé, una laboratori formacèutic va crear un preparat que era una espècie com de piruleta per entendre'ns en fentanilo que a tu te'l posaves a la boca, llapaves es llibrava el fentanilo, s'absorria per la llengua i era molt útil pels dolors incidentals de pacients en càncer els pacients en càncer, encara que prenguin morfina poden fer una sèrie de moviments que els haurem de fer un dolor intensíssim i amb aquest preparat el llaparro ràpidament absorbir el fentanilo i se'ls haurà de llegir el dolor però això va acabar sempre escrit per moltes situacions on no estava indicat i un nombre molt important de nord-americans van quedar dictes a aquestes substàncies el passegüent va ser i els hi sonarà del que hem explicat fins ara, prohibir l'accés, limitar moltíssim l'accés amb la qual cosa i en el mentrestant quan van limitant l'accés i comencen a haver-hi els problemes de disminució d'accessibilitat es comença a fer més cultius de l'opi però aquesta vegada a l'opi ja no venen només de Bermània, d'Arganistan que és on n'hi ha més en el temps amb la retirada de les tropes de Nacions Unides d'Arganistan es torna a haver-hi cultiu d'opi important però és que ja no cultiu d'opi també a mèxic i a més a més apareix internet amb la qual cosa ja no cal anar a comprar tu porten fiques a les webs a l'edat web i et porten les coses per tant millor els hi són, el del clan de Sinaloa i tot això doncs, aquests comencen a entrar de nou a Maruina als Estats Units de cop ens trobem en una situació que potser els hi sona ja aquestes alçades de la tarda s'estimula el consum de cop estalla i es deixa la gent sense cap tipus de tractament a que s'espavili i com havia passat ja dos vegades amb els anys anteriors va a buscar l'Heroina i això origina un consum masiu d'Heroina i la que podríem anomenar la tercera epidèmia i que fa i que ens porta el títol d'aquesta presentació nous temps belles problemes torna a apareixer altra vegada una epidèmia d'addicció a l'Heroina als Estats Units la magnitud d'aquesta epidèmia se la poden imaginar ser piguint de que l'any 2015 van morir més de 33.000 nord-americans per sobre dos i d'Heroina els mateixos que van morir als Estats Units per accidentes de trànsit o per armes de foc un número importantíssim de tal manera que es considera amb l'actualitat com una emergència nacional com pot afectar això a l'utilització amb dolor d'aquests derivats de l'estat espanyol. Això passa allà és veritat que Estats Units té un sistema sanitari molt bo pel que té sentits però gent bo pel que no en té i és molt diferent del sistema sanitari que tenim aquí nosaltres que podem abordar millor els tractaments de tothom. En aquest sentit jo penso que el que està passant a Estats Units ara és clarament si anéssim a serveis seria l'evidència del fracàs del sistema sanitari basat de la falta d'un sistema sanitari de tenir la millor medicina i la pitjor sanitat que seria el que ho resumiria exactament el que passen allà. Això, dius, això està passant allà potser aquí podem controlar la situació sempre em queda allò de dir si allò passa i les epidèmies venen cap aquí alerta que no ens passin aquí controlem que no ens passin aquí hi ha temes que ens preocupa ha passat també tot el tema dels analgésics opioïts que surten ara que es fabriquen la manera il·legal són les noves substàncies psychoactives aquestes fent tenir-los il·legals sabem que n'arriven perquè es compren per la red profunda per la d'art net està passant a Canadà i això ja preocupa més perquè Canadà té un sistema sanitari més bo i que a Canadà també els hi passi això ja fa més engunya que seria tota la part de Vancouver i que la costa ho és d'enadenca i mentre tant aquí sabem les dades de nacions anides ens van dient que continuen s'està augmentant molt el tràfic de la producció d'op i afganistan fins ara l'entrada Europa de la heroïna ha sigut bàsicament pels balcans i doncs encara el gran mercat de la heroïna europeu és el d'antics països de la Unió Soviètica actualment nosaltres aquí tenim el mercat de la cocaïna però també sabem que s'està muntant la via africana i a Àfrica estan començant a tenir també problemes amb opiacis que no havien tingut problemes amb la Trazodona que seria ahir la Trazodona Tramadol és a l'opiaci que els arriba allà amb problemes però és que si s'està fent la ruta de tràfic doncs la ruta és això tu passes la heroïna però em va quedar amb el camí vull dir que mentre em passi hi ha més possibilitats i si la ruta es converteix amb la ruta africana que entra a Europa pel sur, doncs tornem a estar en primera línia això en quant diríem el que seria la ruta de tràfic això seria en quant la ruta de tràfic de heroïna però continuem tenint un problema molt gran que són totes les noves substàncies o pio evidentment a part dels fent tenir-los en company les altres que puc que s'estan fent i que aquestes no les podem controlar perquè aquestes fixeu-se de la mateixa manera que hi ha tractaments que arriben a Àfrica vull dir que ara hi ha per posar una cosa que fa pensar Àfrica hi ha poblats que s'ha de portar medicament que no s'hi arriba i ara hi ha estratègies per portar-los amb drons però el mateix passa amb les drogues vull dir o sigui com em deia una persona del Zico els narcotraficants sempre van per davant i llavors és una cosa per fer pensar pensar perquè sí que de moment ho tenim controlat però no podem abaixar la guàrdia perquè seria la tercera onada i no podem abaixar la guàrdia en aquest sentit i doncs sense ser que atrofistes perquè també us haig de dir que de moment la situació està controlada les dades que tenim és que el problema d'Espanya és el problema de la cocaïna més que no pas el de la heroïna més que el dels opiacis tenim afortunadament un bon sistema de salut amb la recepta electrònica que ens està sent una bona estratègia per intentar controlar la prescripció dels opiacis vull dir que sí que és veritat que s'està controlant que els metges de família que les clíniques del dolor portem 4 anys amb primària fent moltes xerrades dirigides per tal d'evitar la sobreprescripció o de la mala prescripció d'opioids mala, que no vol dir que les deixin de prescriure perquè com sempre el que deia en Josep hem d'estar pendents de que ara no sigui que la gent que cada vegada és més gran i té més dolors perquè també el dolor va acompanyat amb l'edat resulta que els deixem ara amb dolors sense tractar hem d'aconseguir un punt d'equilibri en el qual conseguim prescriure quant toca de la millor manera i detectant les persones que tenen un risc de tenir problemes d'addicció però bueno ja en sabem però es tracta de no baixar a la guàrdia i de continuar fent la feina ben feta i està alerta està alerta i està alerta perquè clar el de les onades que dèiem i aquí és una mica el repte que tenim en aquests propers anys en quan els opiacis també haig de dir que de totes les drogues que hi ha deixem-ho que ho digui els opiacis són els que entenem més bé com funcionen són unes substàncies uns fàrmacs que són molt útils i que en sabem molt perquè si alguna cosa s'ha avançat moltíssim és en el coneixement del sistema opioid i de com funcionen aquests medicaments amb el qual penso que estem molt més ben preparats que fa uns anys però esclar hem d'estar a la guai sí però una vegada podem ser proactius i no reactius amb el sentit d'avançar-nos a una situació que ja s'ha vist amb els últims 100 anys dos vegades i que no ens torni a agafar la cura amb la prescripció d'aquests medicaments per evitar no utilitzar-los a les persones que necessiten que això sigui una crueltat aquest és un gran repte per exemple jo abans parlava del fentanilo del fentanil en forma de piruleta que un si injecti un medicament ja fa pensar que pot ser perillós per una piruleta perillosa o un pagat posat sobre la pell pot ser una cosa perillosa depèn de la sustància que hi hagi exacte perquè la que arriba sang és igual que la prenguis a través de la pell amb una piruleta o amb una injecció aquest és l'esforç que s'ha de fer per reconduir i vigilar molt la prescripció d'aquest tipus de sustàncies per evitar que ens trobem amb la tercera onada que feia referència a la Marta escoltem el tercer fragment les alucinacions no l'has experimentat però per el que he respectat el demás puc dir que paraules més insípides, banals vacías de contenido, estado de melancolía no jo que padezco esta terrible enfermedad advierto a los médicos de que sean más compasivos con sus pacientes no es un estado de melancolía sino una muerte lenta lo que se apodera del morfinómano en cuanto se le pribe de su morfina una hora o dos le falta al aire no puede tragar no hay una célula en el cuerpo que no tenga sed de qué? no se puede definir ni explicar en una sola palabra no sé es persona se desconecta un cadáver en movimiento melancólico, doliente no quiere nada ni pensar en nada excepción de la morfina una bona definición per anar acabant per dir-ho així no farem una altra sessió sobre cadascuna de les drogues que podíem parlar però sí esmentar alguns altres riscos que no són exclusivament els opioides per exemple les amfetaminas les amfetaminas van ser sintetitzades per primera vegada en 1887 i no es van utilitzar la forma general no, no pot ser jo diria que sí fins als anys 30 del segle passat fins als anys 30 del segle passat fins als anys 30 del segle passat es van començar a utilitzar amb una indicació que funciona molt bé que són com basa constructors nasals amb sprays d'allà es va començar a descobrir que a part d'això tenien un efecte estimulant i per exemple durant la Segona Guerra Mundial van ser utilitzades masivament tant per a l'exercici d'aliat com a les potències de leix perquè els soldats poguessin resistir més no tinguessin la fatiga els pilots que feien els bombardeixos nocturns anaven tots drogats amb amfetaminas per no dormir-se mentre feien les operacions alguns autors han descrit el seu efecte per exemple, ja que estem de nou amb humanitats un d'aquests homes va ser Graham Greene un famós escriptor que a la seva obra The Agent publicada a 1938 el prole que explica com la va escriure sota els efectes de la benzadrina una amfetamina perquè havia d'escriure dues obres aquesta i després de Power and Glory i durant el matí escrivia una sota l'efecte de la amfetamina i per la tarda escrivia l'altra també és important a l'utilització de sostàncies hallucinògenes d'això ja ve de fa temps de la masculina de la psilocivina a partir dels fons hallucinògens o de l'LSD de les primeres hi ha una magnífica obra de Aldous Huxley The Doors of Perception on explica les seves experiències amb aquestes substàncies Timo Teoluri també un conegut activista del 60 explicava el seu consum de l'LSD quina és la situació a l'actualitat tenim una d'ounus relativament freqüent la metilendióxima amfetamina propament més coneguda pel seu nom, diguem-ne, comercial Ecstasis que és un de brillerat amfetaminoide i el qual seguiran d'altres com la amfetamina i sostàncies de síntesi que poden venir al futur sobre el tema dels hallucinògens els famosos ja els he dit a l'LSD però no oblidem que d'uns anys que pensar s'utilitza la catamina la catamina és una substància de principis del 60 que es va utilitzar inicialment com anestèsic perquè era magnífic treia el dolor dormia la gent no els hi tocava ni la pressió arterial ni el pols, ni la respiració però es despertaven amb uns malsons terribles és un farmacútil pel tractament del dolor per la gent nerviosa per exemple una situació d'alucinacions notables és molt semblant a una altra substància bastant perillosa per cert que es va utilitzar durant el 70 que era la fensiclidina coneguda com el nom de pols d'Angel Angel Dust i la catamina actua exactament pel mateix mecanisme bloqueja uns receptors anomenats NVIDA i causa aquests quadres hallucinògens que poden arribar a ser francament perillosos aquest és també un altre update de les belles droves noves substàncies que actuen igual que les altres però com semblen més modernes semblen menys perilloses en aquests moments precisament la catamina ha tornat a tindre ha estat tenint molta força per ser utilitzada amb els casos de depressió en resistència al tractament amb el risc suicida i que s'està veient que aquesta abordatge a través d'aquest receptor pot millorar amb aquests casos greus amb l'administració de la catamina de manera de la catamina i ara ja, com sempre, buscant que no tingui els efectes indesitjables de la catamina i tingui els bons la es-catamina i sempre estem fixeu-us modificant per veure si olvidem que és lògic i està bé els efectes que no ens convenen i mantenim els que ens convenen i ara aquesta és una de les, diríem, dels fàrmacs que estan debutant més pel tractament de les depressions resistents evidentment tot el que sigui millorar una depressió resistent benvingut sigui, òbviament, però no olvidem que en el seu moment també era un gran anestèsic i que va tenir els efectes secundaris que van fer que es tingués que restringir la seva utilització en persones. Aleshores, bueno, tinguem, recordem, el passat no cometem vells errors sinó avancem, utilitzem, com deiem abans, amb el dolor no demonitzem els opiacis perquè són molt útils però tinguem els i fem-ho adequadament, fem-ho bé. La catamina si realment, com sembla que estan demostrant els estudis pot ser un bon tractament per una sèrie de persones que són resistents als altres tipus de tractament que tenim fins ara endavant, però tenint en compte que tenen els riscos d'aquests quadros dissociatius absolutament tremendos i que en el seu moment va fer que s'hagués de retirar. Aleshores, sí que endavant, estudiem, averiguem, però no olvidem. No olvidem la història i no olvidem el passat perquè això ens aporta el coneixement per poder fer les coses de la millor manera possible. Perquè les belles drogues, però una mica aquesta és la situació que estem i una mica era el que us volíem transmetre avui en aquesta xerrada. No sé si ho hem aconseguit, però sí. Aquí no acaba perquè tenim una pregunta de Cluenda per cada un dels dialogants i avui doncs faria dues perquè crec que tomar-te com treballes, com si hi ha altra diàndia amb pacients que tenen problemes d'addiccions i dependències m'interessaria que des de la perspectiva que tu penses, veu-ne operat una mica, que si realment legalment en aquest país i en aquesta ciutat es fa tot tal com es podria fer més per controlar aquest tema, però potser que si ens pots compartir amb nosaltres l'experiència més dura i més rectificant que has tingut treballant com metge en aquest problema i per Josep la pregunta sé que a la Pompeu hi ha hagut diverses vegades estudis, per part dels estudiants o doctorants relacionat amb el tema de cannabis i la seva influència diguem... negativa que té si es consumeix a llarg de temps des de la joventut, sembla que hi ha un parell d'estudis que s'han fet els últims anys que potser aquí si pots comentar alguna cosa després a la ciutat això, perquè tu has treballat molt a la formació de metges futurs metges com professor, fins i tot sempre aportant literatura i llibres des de la basant humanística pel·lícules, que per aquesta formació una mica que... que vagi cap allà. Però primer Marta, sisplau. Ja, si penso... una de les experiències més tremendes a part de la que ja he comentat de la mare dient que si cal que el seu fill s'estigui infectat del sida perquè li doni tractament, que això va ser dur una altra de molt dura i no només una vegada sinó només d'una era... Diguem dues dues. Una que és la mare venim a dir que ja està mort al seu fill que ja l'han trobat amb una sobre dosis que m'ho ve a comunicar i que per fi descansa perquè ara ja s'ha de contestar. Perquè una mare descansi quan té el fill mort és duríssim. És una de les coses més dures que amb una mare o amb un pare li poden passar. Imagineu el grau de patiment que tenien durant l'època de la heroïna. Però encara se'n posen ara els pèls de punta. Perquè una mare arribi a dir això. Una altra situació també molt dura va ser quan ja vam començar a poder donar metadona que teníem els malalts ingressats a l'hospital a la planta d'infeccions perquè ja s'estaven morint de sida. I me'n recordo d'on que em va dir però vamos doctora per què no m'hi ha dada la metadona abans? A hora que estic bien a hora que estic normal que ja no robo, que ja no consumo que estoy bien, ahora me voy a morir. Me'n recordo perfectamente. Ya me'n pasé tant, me'n recordo perfectamente. Bones. Bones, fa quatre dies. I, a més, un malalt clàssic meu però que ara no el porto tan directament que matura i hombre doctora i em fa un parell de patons. Estoy muy orgulloso porque la vi el otro día en la tele y dije éste es mi doctora que me ha sacado de adelante. Doncs a mi em va enganxar en pla. Bé, sobre la pregunta que em feies, jo no tinc experiència directa, sóc un lector d'aquests estudis que mostren com consum de cannabis durant l'adolescència, sobretot, té un efecte molt delateri sobre processos d'aprenentatge i diferències, probablement, en processos cerebrals i altres aspectes sociològics que jo no entraré perquè els desconec. Però també aprofitaria l'ocasió per tenir l'acció o la experiència més directa amb això, que és l'altra torna a la que hem intentat durant tot el vespre explicar. És a dir, hi ha una part d'efectes negatius per malutilització, hi ha una part positiva, i al laboratori de l'altra banda, de la La Ronda, doncs hi ha un grup que treballa per estudiar com l'utilització d'adivats cannabinoides que actuen sobre receptors o actual cannabis poden tenir un efecte beneficiós en tota una sèrie de situacions. I amb això, hem aconseguit efectes molt interessants. El meu àmbit és amb el dolor per la gent nerviosa, on s'han vist dades molt interessants de com podria modular la persistència del dolor a través de substàncies d'aquest tipus. Estic parlant d'estudis experimentals, per ara. I també amb altres àmbits com determinats malalties associades a alteracions o cromossòmiques, per exemple, o un altre, el últim estudi que s'està treballant, és com aquests receptors de cannabinoides podien estar implicats, per exemple, els conductes d'accés d'ingesta d'obesitat. Per tant, de nou voldria transmetre aquesta visió de que hi ha una part negativa però hi ha una cara positiva. I la meva feina durant tots aquests anys, i espero que no s'acabi aquí, també, amb la Marta ha estat intentar ensenyar als meus estudiants quina és la millor manera d'utilitzar aquests medicaments. El creador de la farmacologia, Rudolf Mulheim, deia mitjans del segle XIX, diu que els medicaments fóren com els bisturis, que si els utilitzes per la banda que no toca, et talles els dits, segurament els metges els utilitzaria millor. I això és una cosa que jo intento transmetre'ls, i aquí algun d'aquests estudiants que ho podria testigua. Moltes gràcies. Ara sentim l'últim tall de Bulgaco abans d'acabar. No, no puede ser. Tengo la medicina al alcance de la mano, pero como no me he dado cuenta antes, bueno, vamos por partes. No le debo nada a nadie. Me he destruido solo, a mí mismo. La muerte de Seth es una muerte paradisiaca beatífica en comparación con la Seth de Morfina. Moltes gràcies. Fins aquí gràcies a les nostres convidats. Gràcies al públic. Us esperem d'aquí una setmana per parlar de la Diversitat Linguística amb el Josep Maria Castellà i la Carme Junyent. Bona nit, gràcies.