 Bona tarda a totes i a tots. Moltes gràcies per haver vingut. És un dia difícil, un divendres a la tarda, prop del pont, per tant, us agraïm l'assistència, agraï també el museu que ha co-organitzat les jornades amb el nostre observatori i amb el suport de l'Ajuntament, i a la taula d'avui presentarem un projecte internacional a tres bandes i tot s'inicia amb una col·laboració des de part de l'Ostres Observatori Europeu de Memòries de la Universitat de Barcelona, amb la Columbia University de Nova York, és una institució amb la qual fa anys que col·labrem, fem intercanvi d'estudiant, fem intercanvi de coneixement, i ara fa un parell d'anys... Doncs ara fa un parell d'anys des del SIPA, que és la School of International Public Affairs de la Universitat de Columbia, va bé? No, esperem. Doncs els col·legues nord-americans vam presentar aquest projecte African American Redress Network, que vindria a ser la xarxa de reparació afro-americana, que era realment una novetat en aquest esfera de la memòria colonial, i el que es dedica és, bàsicament, anar a mapejar, a localitzar, a llarg de tots els Estats Units, estat per estat, els 51 Estats d'Amèrica, aquelles iniciatives, que tampoc ser legislatives, com poden ser polítiques, com poden ser de la societat civil, que persegueixen una reparació dels d'anys infligits durant d'ècades a la comunitat afro-americana. Això ens va agradar, ens va sobtar positivament, i vam pensar que podíem oferir una col·laboració des d'Europa, en aquest cas, des de Barcelona, i així va ser, vam començar almenys amb dos països, estem treballant des de Barcelona al Cas Espanyol, i els col·legues dels països baixos estan fent el Cas holandès. Gràcies, Jess, per haver vingut des d'Amsterdam, tenim la línia en directe des dels Estats Units, i començarem amb ella. La línia Man va cofundar, és cofundadora d'aquesta xarxa, que us deia African American Redress Network, fruit d'una col·laboració entre la Colòmbia i la Universitat, com us deia, la Howard University, i el Thargoot Marshall Civil Rights Center. Anteriorment, la línia havia estat director executiva d'un projecte de drets civils i justícia restaurativa a la Facultat de Dret de la Universitat de Nord Eastern, i havia estat també càrrec de la recerca del projecte de memòria de Georgetown. La línia ha treballat també com a investigadora a l'American Educational Research Association, té numeroses publicacions i, a més, té una llarga experiència de 10 anys com a mestre, professora d'història, en escoles públiques. So, Linda, thank you, thank you for being with us. The floor is yours. Good afternoon, everybody. Can everyone hear me okay? Wonderful. Thank you so much for that amazing introduction. Celest, I am very sad to not be there with you in person, I I just want to raise up the work that you are all doing and thank you for this opportunity to speak with everyone at the conference. I'm going to share my screen right now and talk a little bit about the project that we created, the African American Redress Network. And then I believe after that other the other universities will speak about their work on this project as well. Can everyone see the slide? So I want to begin by talking about the formation of the African American Redress Network because the way we designed it was purposeful. This is a collaboration between, as Celeste said, Howard University and Columbia University. Howard University is a historic black college and university and Columbia University is a predominantly white institute in the United States. But, you know, many of our institutions post enslavement practices were segregated and they were segregated due to continued racism in the country. So we felt it was very important that as a predominantly white institute, Columbia University, that we collaborate with a historic black college that is forwarding work on reparations. We also are an innovative model for scholars and advocates to further groundbreaking work in activism and to promote redress for US historical racial injustices by undertaking and facilitating interdisciplinary research, which I will touch upon briefly during this presentation. For now I'm going to begin by just discussing the formation of our work on the mapping project. So the African American Redress Network was formed out of the recognition that despite global and national US efforts to address racial discrimination, racial injustice and racism, the US has yet to respond to its history of enslavement, genocide and racial terror. Responding to this history has been the litmus test of US reconciliation efforts. And I provide you with this slide that gives an overview of the many efforts both internationally and nationally to attend to these histories, and yet we still struggle to do so. Our first project, as I mentioned, was a research and arc GIS mapping project, and I'd like to speak with you a little bit about the framing of this project. We framed this project within the international human rights framework for various reasons. First of all, we felt that it allowed for a multi faceted approach to decolonization so that various pathways are respected. It allows for the social political positionality of the actor, the audience, the actors geographical and epistemological location, their colonial history, their role inside or outside academia, activism, politics and their access to be to power. And it honors the work in decolonizing what we do. So here you see a slide on the five different categories of reparations that's outlined by the resolution 6147 and the International Commission of Jurists in a publication that came out in 2018. The five reparation categories include satisfaction, rehabilitation, restitution, compensation and guarantees of non repetition. And I'll give you just brief examples, satisfaction would be an apology, restitution would be giving back perhaps of land, compensation would be money, and rehabilitation would be physical and mental health services, and guarantees of non repetition or cessation would be stopping racial systems that still exist in the US. On this slide we also here I showed the framework that we used. We purposely mapped all historical errors of the United States. The reason for this was that it really provided an opportunity to look at various forms of oppression so we were not looking just at enslavement. But we were describing historical injustices that span throughout the history of us, including lynching segregation and other forms. So the methodology for the mapping also included looking at the different regions of the United States. The United States is a very large country, and each area has different histories of racial injustices and human rights infractions, and it also has different responses. So we mapped it based on regions. I was, this is a screenshot of our map as of last year, actually, we're still continuing to work on the mapping. But here you can see the basic outcome of our research, which demonstrated over 460 reparation efforts at the local level to respond to US historical racial injustices. This actually shows you a timeline of how the racial injustices and reparation efforts have increased with time. So beginning in the 1988, redress became substantially more popular based on a number of entries that we found during that time period. When examining the number of redress efforts that occurred between 2020, there were 67 efforts during that time period as displayed on this chart. There was a significant uptick in the United States in 2014. This coincided with a shooting that occurred in a town Ferguson, which was the shooting of a Michael Brown by police officer. And that was also the year that Tana Hisi Coates published an article about reparations in a very popular US magazine called The Atlantic. Again, we see another very significant uptick in 2020 with the killing of George Floyd, Breonna Taylor, and others at the hands of police violence. This slide shows you a little bit of a summary of what we are beginning to understand that is occurring in the US. Slavery is by far the highest harm researched at 192 entries, followed by lynching. And lynchings occurred in the United States during the Jim Crow era at the turn of the 20th century. Here is how we are beginning to compare region to region. As you can see, each region are responding to different histories and responding and implementing redress in different ways. So some communities are very focused on slavery and commemoration and memorialization, whereas others are very much focused on the Jim Crow era and the lynchings that I mentioned and responding. Overall, we see 80% of all efforts in the US as satisfaction or apologies, truth seeking initiatives, commemorations and memorialization. We can also tease out data from the research we've done. Here is an example of where we are seeing compensatory reparations in the United States, mostly among faith-based organizations. However, we are seeing some from universities and municipalities, but the faith-based organizations in the US are leading on compensatory reparations. From our work, we began to discuss internally about how this work might help to dismantle the intersecting systems of oppression, which undergred coloniality, and how we might place the voices of indigenous and African-American individuals at the forefront of our work. So to attend to this issue, the team considered the additional utility of the data beyond mapping the landscape of US local and state redress efforts. We began to frame these questions within our mission to advance redress, and we used a desire-based research approach that set out to decolonize the efforts at Columbia and Howard and how we interact with communities. So starting last year, we have been working alongside various communities to advance their efforts on redress by providing interdisciplinary research and offering resources from the institution to assist community efforts. And I put this quote on here. Let's create our own table and invite them to us, because the community organizations that we are working with, the civil society agents that are putting forward redress, basically are presenting that they will open up a space for us to engage with them, but that they are already doing this work, and they are already engaged in self-adventure praxis, and are already knowledge producers in their community. And so we really position ourselves as working alongside them in their efforts to attend to redress. We've co-produced a lot of research as a result of this with these communities, economic calculus, environmental justice projects, genealogical research. Honestly, this work is so interdisciplinary in nature that the sky is the limit for the amount of research and resources that we could implement in working alongside these communities to decolonize the United States. In closing, I just want to say that perhaps maybe at the end of this we'll have an opportunity to have a conversation, but there's a lot to this. This project responds to the global call to address racial discrimination, but it also offers evidence that counters American exceptionalism. Our work within the communities says a lot about historical dialogue and transitional justice, and also about decolonization. So perhaps we'll have an opportunity to speak about those, but for now I'm going to turn it to the next presenter to discuss the work that they've been doing in their country. Thank you, Linda. You are super on time, very sharp, thank you. Ara passarem amb en Gès, en Gès Brit, que ve d'Amsterdam, dels Països Baixos. Gès ve en nom de la seva universitat i de l'Anànsic, que és la nostra socia allà. És estudiant de màster en història a la Universitat d'Amsterdam, està especialitzat en els llegats de la violència de masses, tant en el context del colonialisme com també de l'olocaust. La seva recerca recent s'ha centrat en les possibilitats i els límits de la reconciliació a través de les comissions de la veritat, de les disculpes polítiques i els moviments de reparació, sobretot aquells iniciats des de baix i vindicats des de la societat civil. A més dels Països Baixos, en Gès ha centrat la seva recerca en altres zones com L'Iberia, Sierra Leone, Bosnia, Herzegovina i Indonèsia. És col·laborador del NIOT, Institute for War, Holocaust and Genocide Studies, d'Amsterdam. Then Gès, the floor is yours. Thank you. Thank you so much. Can you all hear me? Perfect. Thank you for this introduction. Linda, thank you so much for your introduction to the seminar. It's so nice to see you again, even though it is this time online. And thank you of course to Celeste and to everyone who has been so busy organizing this little conference. Let's see. I will be speaking to you about Redress in the Netherlands. Any time that anything is confusing to you or I am skipping past some information, please just tell me during or after at the seminar. And I will be telling you about this redress movement that is at once very localized and bottom up. And at the same time we have seen increasingly that it is also something that is being handled at the top state level. So, as you can see behind me, on the left we have a local protest in The Hague. This is a protest of the protest movement, kick out Zvarte Piet, which I will be telling you a lot more about soon. And as you can see, the language that they are using is very universal. You can see stop racisme, stop racism, obviously. Behind there it says racism is not fun, which is something we all agree on. And on the other picture we see our Prime Minister, Mark Rutte, during his visit to the former colony of Suriname. He visited Suriname last September, and this was the first time that the Dutch Prime Minister was in Suriname for well over 10 years. And for now I will take you through a little background of the redress movement in the Netherlands. Afterwards I will be discussing the findings of our project and I will also speak a little bit about the utilities for maybe future researchers. So, our methodology, our project, we very much based it on the work that was already done and being done by the American branch. However, we did definitely have to adapt to a couple of aspects that were very much specific to the Dutch case. I think the first, and maybe the most important of this, was that the redress movement in the Netherlands is much younger than in the United States. The redress movement only started taking any kind of shape in the 1990s. This was a time when there were many migrant communities that were moving towards the Netherlands, mostly from the former colonies of Suriname, also Indonesia and what is known as the Antillean. And this was the first time that really Dutch society was confronted with the colonial and slavery past for a long time. Many, most of the white people at least, it was not an issue for them. There was no idea that the Netherlands had been a big perpetrator of such colonial crimes. And this is why also it has been a very long and often very difficult and painful progress of trying to raise awareness about this because the first reaction for the bulk of white Dutch society is to deny such allegations. At the same time, another very important aspect is that this redress movement it kind of has two main parts in it. At once there is redress for slavery, the Dutch role in slavery in the transatlantic slave trade and also the Dutch role on slave plantations. For example in Suriname where enslaved people were also treated with a lot of violence and a lot of humiliation. At the same time, there is redress for the colonial violence in Indonesia. Indonesia was considered to be the crown colony of the Netherlands for a long time. And after the Second World War in Indonesia, they proclaimed independence and it became a war of independence. The Netherlands was not prepared to let go of their crown colony and this is a very current issue and is being discussed very much now and it's increasingly becoming clear that in this war of independence which lasted until 1949 and that result in the independence of Indonesia the Dutch soldiers used, well the Dutch soldiers, the Dutch state used very extreme and excessive violence which could be considered war crimes. Let's see. And as we can see also these two movements both of slavery and for Indonesia. Although of course they have different agents nowadays. It's the descendants of victims of Indonesian people who have been killed by the Dutch army for example. They usually have different aims than the descendants of enslaved people. However still they do intersect with each other in some ways. Sometimes they go different ways and sometimes they interact. And these two movements or one movement they have really, their promise has really taken flight during the last decades. Around 2011 which is like a key year for both of these movements. This is when two or more very important activists started taking shape which also lasted. We have had activist organizations before but they were very short-lived. And now for a long time we have had some very important movements which remain an influence in today's debates. Now 2011 saw two very important processes for both movements. At the same, at once it was important for the Anders Zwarte Piet movement. Now Zwarte Piet I will tell you more about just a minute. I'm not sure if he's very well known in the Netherlands but I'm not sure if he's that well known in Spain. I hope not for the shame of the Netherlands but in any case the Anders Zwarte Piet movement it already existed before but in 2011 the activist organization Kick Out Zwarte Piet took shape and they have only become more and more important and this is still one of the most visible and prominent activist organizations today. At the same time 2011 was the year that the women known as the widows of Raagade won a compensation case because Dutch soldiers had killed their husbands in the town of Raagade during the Indonesian War of Independence and this was the first time that a compensation claim actually resulted in a win for these victims and they received monetary compensation from the states but more importantly at least for the broader Dutch society. It was the first time that all of Dutch society followed the news and was confronted with the idea that Dutch people or the Dutch state had also been a perpetrator of war crimes because to us we were all this innocent country which had been occupied by the Germans and the Germans were the big enemy and we were just small, we didn't do anything wrong well we did. Moving on to Zwarte Piet so I will tell you a little bit about him I've chosen not to show him on my PowerPoint slides this is also a debate, do we show this racist figure aSee Azeem I will show this and that is we have in December a celebration of Cintor's class which is like the Dutch Santa Claus he is a big white man with a big beard he has helpers who are at least in the Netherlands de la producció de poble. I, fins a els 2000, hi havia protestes per a màxima gent de color al centre del Nenany. Però... que la majoria d'aquesta societat no havien ni idea o... ni idea, que només no volien veure que hi hagués alguna cosa wronga. En 2011, al que ja s'ha començat la moviment del avi de Puig, i al first, tot i que, No, això no és racisme, això és una part de la filla. No és res. I això també és un exemple clau d'una cosa que hem vist a tot el projecte, a totes les grans idees, és aquest concepte de negocis negocis. I això també és il·lícita en un llibre d'anthropòlogista Gloria Wecker, i ella ve negocis negocis com un parèdoc fort, em dic aquí, que és operatiu a la Niederlandia. I això, com dic, és a l'art de la nació, la passió, la fortnessió i l'agressió que agraïn en les intersecions de gènere, sexualitat i clàssic, elícits entre la populació bèstia, i al mateix temps, les reaccions de denial, desigualitat i il·lusivitat reignen supreme. I això significa que d'una entitat d'anthropòlogista es construït en una imatge de tolerància i d'innocència, de ser, bé, potser una víctima, però definitivament no un perpetrador de grans, o un racista. I això ha començat a canviar ara. Vam veure, en la primera imatge, dos activistes, Quinci Gario i Jeffrey Avrié, eren els primers protestes que van començar la sort de pit. Aquest és a la ciutat d'Ordrecht, és una de les smallestes protestes que has vist, són dues persones protestant la sort de pit. I, a aquest moment, cada una, o a l'almost cada una de la ciutat, va ser molt anglosa amb les protestes, perquè eren protestant en una situació en què les filles serien present, i no s'havien fet a l'hora. Aigües després, veiem la segona imatge de la Hague, i veiem una molt, molt gran protesta, i veiem la banca a la front que diu, que la sort de pit és racisme, i la suport de la sort de pit ha demanat molt, molt, molt, que no hi hagués sort de pit en xarxes, en TV o altres coses. És completament, almost completament, avançat. Aleshores, això ens porta a l'estat current de les affairs a Núria. Aleshores, la sort de pit no és més portada per la majoria d'aquesta societat. Hi ha una altra presentació en tot el públic, però també una notícia a l'últim any, hi va haver un projecte de recerca en totes les municipalitats de la Núria, i el resultat també era que la majoria de les persones locales, no fins i tot corporeïts o xarxes, no sortien de la sort de pit. És una gran victòria per a les activistes, encara que hi hagués moltes victòries a fer. Aleshores, també veiem que hi ha molta consciència sobre crims colonials, sobre esclavament, sobre el racisme d'avui en monument, i també en exhibitions de museu. I, aleshores, hi ha una raó molt més activa i, d'acord, el primer punt de l'election era l'anti-racisme i la decolonització. Aquest és un partit polític que va fer specifically la decolonització. I hi ha molt de suport, moltes vegades a les grans ciutats, no molt a l'exili, però la seva suport és definitivament d'aprovar-hi. A partir de la trobada, vam veure algunes diferències substanciales entre el nostre finding i, per exemple, el cas americà. Per a nosaltres, hi havia 85% de satisfacció, i, com a l'Àfrica, la satisfacció és molt més sobre la consciència d'avui, sobre el coneixement de la sentència, sobre l'esclavament de la passada decolonial. I això és gairebé tot el que vam marxar, i vam marxar més de 60 diferents iniciatius de redressos, gairebé tot, 85% va ser satisfacció. Ara, el que significa és que, perquè el moviment de redressos és relativament jove, i va començar en l'anàlisi del 1990, una comparada amb l'importància de l'innocència d'esclavament, de la decisió que ha estat dins del dutxe. La societat d'esclavament és molt gran, no és yes, però no vol established per aprenentats, per compensatius monetari. Hi ha encara molt de knowledge per ser ho夫ada, molt d'awaren, per ser mossegadat, abans que la compensació turmeric pot ser fet seriosament al nivell estatiu. Perquè, per exemple, Fevedés és la gran partida a N components, i el partit de Margritte. No sé si no volen prendre-ho seriosament. Però el clima polític és molt conservatiu. Per fer-ho seriosament, compensacions, a activament treballar en decolonitzacions a l'estat, només els agrada moltes votes, el que crec és la motivació. A més, hem vist... Fortunatament, no tenim la mapa. Tenim molt de data, no tenim el map. Però a més, és a les grans ciutats. És a Amsterdam, a Haig, a Rotterdam. No és molt a l'estat, però cal dir que, per exemple, crec que són les grans victòries que són unes a l'estat de les grans ciutats. Per exemple, la sort de Pete, l'any passat, va tenir protest en Follendom. Follendom és un dels més conservatius llocs de l'Àfrica. I ells eren, bàsicament, atacats per a la comunitat local. Ells eren bombardeïts. Ags, rottenis, rottenis, res que pugui trobar. I això, potser podria dir que la protesta no... Potser no va succeir, perquè ells eren bàsicament forçats. I la policia, en realitat, va prendre la part de les protestes antiprotestants. Perquè ells just van dir que han de deixar-ho, que no s'haurien de fer aquí. Potser ho haurien de fer, però ho haurien de fer. Però, ara, l'any passat, Follendom és una de les les últimes ciutats o les ciutats que hi ha a la Núria per stillar la sort de Pete a les celebracions. I ara, l'any passat, ells també han tingut la distància de la sort de Pete. I la motivació, a més, diuen que no podem garantir la seguretat d'aquestes. És una senyora que no... Ells no diuen que la sort de Pete és una figura racista, que és per això que anirem a la distància. Ells diuen que no podem garantir la seguretat, però encara progressa. Aleshores, crec que és... A més, és una moviment ciutat. I crec que hi ha, finalment, algunes victòries que són unes fora dels grups ciutats. A partir d'un moment, he parlat d'aquestes d'unitges d'unitges d'alcaldes. Ara em dic que hi haurien influències globales. Just com l'Espanya va dir, hem vist una molt substància de grups d'initiats després de la quina de George Floyd. Ha estat molt gran, també, a la Núria. Hi havia les protestes de la Black Lives Matter des de tot el país, no només a Amsterdam i a The Hague. I també ha arribat les discussions parlamentàries. Just this week, hi ha arribat una entrevista amb Marc Ritter, en què va dir que l'2020 era un punt de tronc per a les outlooks de decolonització i racisme en el món d'avui. A partir d'un moment, tenim organitzacions que estaven activitats i treballant amb organitzacions en altres països. Hem vist les Arxives Black, que també és interessant per aquesta conferència, perquè és molt sobre museums i col·lectius. L'Arxivisme Black és un institut que és intentant fer la primera vegada en la Núria i l'Arxiv focused solament en la història de les decolonitzacions en relació amb la Núria, de les escoles, de les persones. I per fer-ho, hi ha hagut una feina d'exhibició amb una organització en germà, en la ciutadania de Castell. Hi ha hagut una organització en anglès, fotògrafes i artistes, i continuaran a fer-ho. Just com les influències internacionals han afectat a la Núria. I també les organitzacions d'Arxivisme Black comencen a influir i ser part d'una europea o potser fins i tot transatlànica de regressos. I, a més, diria que l'apologi és una cosa que és molt de fora de la Núria. Les apologies són una part molt important, i crec que és una part d'una manera d'explicar el passament colonial del darrere del darrere del darrere. L'any passat, les Nils, l'Institut per la Dacament de la Càrrega de la Càrrega, han rebut una molt gran repressió de recerca sobre la violència de la violència de la guerra indonesa del darrere del darrere. I, a més, Ritter ha exigit una formal apològica per les persones d'Indonesia d'avui, per a algú que ha estat victimitzat durant aquesta guerra d'independència, i per a la llibertat, la llibertat colonial de tres segues anys. I encara que algunes persones diguin que això no és enough, és la primera vegada que és clar per a tothom, i és acceptat que l'accountabilitat i la responsabilitat per a violència a l'Indonesia estiguin a l'aigua a l'estat l'estat amb l'estat d'indonesia d'avui. I, al mateix temps, l'apologi per a la llibertat, crec que es farà l'anàlisi. Molts d'indonesis d'avui han començat a l'apologi per a l'aigua de l'Amsterdam de l'esclavament, l'aigua d'Utrecht. I crec que és només una mena de temps abans d'anar a l'estat d'avui. Jo crec que és molt tard, però encara és possible. Lesley, què podem fer amb aquest projecte que hem fet i que continuarem a fer? First of all, of course, hem fet molt, molt de data. Hem avançat la metodologia de l'Indonesia, i hem categoritzat aquestes iniciatives en quines unes reparacions que tenen. A l'àmbit, hem vist quan han tingut llibertat, qui organitza, què s'està demanant, què s'està reconeixent. I ja hem estat capaços de comparar això amb l'aigua d'avui a l'estat d'Utrecht o entre diverses regions a l'Ànil. I és el meu hope, i el nostre hope, que molts més països d'altres d'Europa o fins i tot d'Europa també tinguem aquest projecte. I al final hem vist què són les organitzacions i què són les seves backgrounds. I com veiem això. Justament, dos projectes que ja han fet això. Téa Hansen, el meu coll d'aquest projecte, que no és aquí d'avui, ha researchat el procés de construir monuments per a l'esclavament a l'Ànil. Téa ha parlat d'almost tothom involved en això, i ha tratat a la seva, i el projecte és molt important en les motifs diferents per a tots, de les affectes que es porta i en les fluctuations dels monuments quan es fan les diàlegs de les condemns. I també per a altres persones que vivien en un divorce per a les demandes, per a la municipalitat, per a les problemes, per a les tuits de construïnment. I aleshores, aussi es pot fer aixòett, per a l'interview per exemple, aquests que han guanyat alguna cosa d'aquestes regressos de la forma de la compensació monetària, com és aquest moni, com afecta la relació amb els passos? Com han-hi utilitzat per construir les seves seves maneres? En quina manera fa la compensació monetària relacionar-hi amb el passos? Molt interessant i molt anuncia a la qüestió, crec. I potser es pot discutir després d'això, i això és allò de mi. Moltes gràcies per la teva aportació. Ens ho detindrem després de posar sobre la taula alguns dels termes que has anat plantejant i del concepte. És també interessantíssims, com la White Innocence, i segur que comportarà alguna pregunta. Ara és el torn de la CEL, de la doctora Celeste Muñoz, que és la persona que ha coordinat des de Barcelona amb estudiants de l'Universitat de Barcelona el projecte pel cas espanyol. La CEL, la gestoriadora especialitzada en el sistema jurídic colonials de la Guinea Espanyola, va obtenir el grau de doctora per la Universitat de Barcelona l'any passat, i actualment treballa com a investigadora postdoctoral a la UNED a Madrid. És continua sent col·laboradora a l'Observatori Europeu de Memòries de la Fundació Solidaritat UB, i també és membre del grup d'estudis a les societats africanes de l'Universitat de Lleida, i ha estat professora de la UOC, de la Universitat Obert de Catalunya. Cel, a la que portis un quart d'hora t'avisaré, perquè sé que t'encanta el projecte i t'extens molt. Intentaré justar-me el temps, també intentaré parlar l'end. Tampoc ho puc garantir. Gràcies, Oriol, també gràcies, Gis, i gràcies, Linda, també, per la magnífica oportunitat de participar en aquest projecte. Un projecte que vam haver de tarrar al context espanyol, que és un context molt diferent al context dels Estats Units, però també un context molt diferent al context que ha explicat en Gis sobre Holanda, perquè si hem de parlar d'aquí, de moviment per les reparacions, hem de parlar de mancances, principalment. L'indexplicat que han situat 460 iniciatives de reparació als Estats Units, Gis ha dit que han situat 60 iniciatives amb un 85% de satisfacció a Holanda. I aquí, quan hem hagut de plantejar-nos com fer aquest projecte, aquesta primera fase del projecte que no està acabada, havien de prendre consciència del nostre context i també de com ho adaptàvem i quines eren els nostres objectius, sabem quina era el punt de partida. Llavors no ens hem centrat només en el que serien actes de reparació que ja estan finalitzats, sinó també d'aspiracions, els desitjos, de reparacions que encara no s'han abordat però que estan aquí. Abans de començar a explicar com hem fet aquest buidatge i quins són sobretot les primeres conclusions que és segurament la part més interessant i que després podrem debatre, vull agrair en Marc Riu, la Maria Pereira, que ha estallat també i a la Sarai perquè han sigut també les persones que conjuntament hem fet aquest buidatge i hem pogut discutir com feia amb aquest primer. Aquesta primera base de dades, que segurament té també déficits encara, volem continuar-la treballant, volem continuar-la discutint i volem també implicar altres agents en la seva elaboració. D'acord, doncs primer vull començar explicant preguntes que ens van fer, quan ens va explicar la línia i l'Oriol al projecte per primera vegada, doncs primeres preguntes que podíem abordar, on era la base geogràfic d'aquest mapa? Perquè té sentit un mapa a nivell espanyol, tenim present que l'acció espanyola colonial i la seva participació en el tràfic d'esclàus té un impacte principalment fora de les nostres fronteres i les demandes també venen de fora de les nostres fronteres i consideràvem que si en algun moment s'havia de materialitzar un mapa, s'havia de fer també a nivell transnacional en col·laboració i amb la implicació d'altres territoris que en el passat es van veure implicats en el sistema colonial espanyol o en el sistema de la xarxa de tràfic d'esclàus, però que avui, evidentment, són països de ple dret que es van iniciar els seus processos d'independència. Aquesta és la primera pregunta que també podem acabar de discutir posteriorment amb el públic, com traslladem aquest mapa d'estats units al propi context històric espanyol. La segona qüestió era també el subjecte de les reparacions. Era una qüestió interessant, perquè en nivell d'estats units, el mapa que s'ha fet allà era sobretot sobre els greus a la comunitat afrodescendent, i en el moment que traslladàvem aquí, vam decidir prescindir d'aquesta categoria perquè consideràvem que era més interessant, tenint en compte totes les persones i comunitats que havien sufert processos d'esclavitud, colonització o discriminació racial i que implicaven d'alguna o altra manera Espanya. Una categoria amplia de cerca sobre paticions de reparació. També vam adaptar la cronologia, evidentment la cronologia americana té la seva funció en el seu estudi, però nosaltres distingíem de l'esclavitud i el colonialisme amèrica, d'una fase d'un colonialisme més modern, d'una fase més dret civils d'escolonització i d'una fase més tardana de drets civils a la nostra societat. Aquest fil conductor és important, ja l'ha fet el cas holandès, ho fa el cas dels Estats Units. Parlem de reparació sobre el passat, però també de reparació sobre el present. La discriminació racial al racisme té un vincle directe amb els processos de colonització i d'esclavitud, i quan abordem aquesta qüestió hem d'abordar la violència racista, hem d'abordar la llei racista, de la mateixa manera que abordem, i d'altra manera, compensacions per injustícies històriques passades amb un X d'unió. De d'altres maneres, d'altres d'aquestes justificacions, les podeu trobar a l'informe que està penjat a internet. Hem compartit aquesta primera experiència i podeu més aquestes justificacions. Intento passar el que serien les categories que hem utilitzat i quins resultats hem tingut de manera molt breu. Hem utilitzat 6 categories, principalment de cerca, per fer aquest buidatge a nivell espanyol. Aniràs mantant una a una fent un breu resum dels resultats que hem tingut per passar les conclusions. Insisteixo, podeu consultar més en detall a l'informe. Passo a la primera categoria que han sigut, per exemple, per intentar situar tots els projectes de llei que inclou en la memòria històrica i esclavista, aquestes iniciatives parlamentàries, lleis tràmits en el Congrés o en els diferents parlaments autonòmics, i també les demandes de paticions formals de disculpes de tercer països. Com podia ser, recordem-nos l'últim, que l'Opez Obrador, Mèxic, va demanar disculpes formals, això estaria en aquesta categoria, on hem trobat també 8 iniciatives legislatives, molt interessants. La primera de l'any 2005, l'última d'aquest any, no totes han sigut aprovades. De fet, la primera, per exemple, va ser la que l'any 2005 es va presentar demanant responsabilitats a l'Estat espanyol per l'ús d'armes químiques al rift i per compensar les persones que havien patit i pateixen conseqüències d'aquell urts d'armes químiques en el conflicte del Marroc. Aquesta es va rebutxar per començar. Altres sí que han prosperat. L'última, de l'any 2022, que era una iniciativa no legislativa, per tant, no tenia pressupost ni esvinculant. És una mica simbòlic, però evidentment és important que, sobre memòria de l'esclavitud i mesures de reparació concretes, com podia ser en el camp de l'educació, de la sensibilització, però també de les disculpes. Aquesta és una iniciativa que s'ha aprovat aquest any 2022. Hem situat 8 en total, segurament també... Ah, no hem inclòs i això ho justifico i ho farem en el futur. Les iniciatives sobre el sàhara perquè són moltes i hem decidit deixar-ho per més endavant. La segona categoria que hem utilitzat és sobre la retirada o sol·licitud de retirada de monuments, que és un fenomen que coneixem molt bé, i aquí a Barcelona, amb el cas d'Antonio López, hem trobat 5 sol·licituds d'aliminació de monuments, tot i que només hem situat que dos s'han executat una a Barcelona i un altre a Cadiz. També hem situat dues peticions de restitució. També hem inclòs en aquesta categoria les restitucions i també s'havia inaugurat un memorial, una espai de commemoració de l'esclavitud, no només de retiració, sinó també de generar. I s'havia fet aquesta feina. Sobre la restitució, dos restitucions, dos peticions, tot i que, per exemple, sabem que hi ha hagut una alcei 90 que paguin a aquest museu, però la nostra metodologia, igual que no està inclosa, perquè la nostra metodologia ha seguit molt l'americana, buscar la premsa, buscar per Google Alerts. Això, per exemple, no és una cosa qüestió coneguda. Segurament hi ha més, però per una era la del Tesoro de los Quimvalles, que és com una demanda més històrica de les Amèricas de Madrid, sinó va xerrada, el Negra de Banyoles, també és un procés de restitució, molt diferent, però és un procés de restitució. I de memorials, no hem situat cap, únicament un efímer, que va ser el que es va inaugurar de manera no oficial en el que estava l'Antonio López, que va ser com una mena d'uset que es va inaugurar el dia de l'evolució de l'esclavitud, i era un memorial efímer. Això en aquesta categoria hi ha més discussió, podeu consultar-ho a l'informe. A la tercera categoria, sobre canvis de noms de carrers, sobretot, especialment de places o edificis, sabem que s'han rebatejat quatre carrers d'esclavistes a l'Estat, per exemple, a petició formal, per aquesta qüestió. També hem de assenyalar les mancances. Només a Catalunya, per exemple, hi havia una base de dades que es diu a Catalunya Negra, que situa diferents carrers, monuments, etc. Només a Catalunya hi ha 27 carrers o monuments dedicats a l'esclavistes. I estem dient que a tot l'Estat s'han canviat quatre noms de carrers. Segueixo amb la resta de categories. La quarta categoria era sobre adaptacions curriculars i aplicacions de plans educatius que integrin qüestions relatives al colonialisme o al racisme o a l'esclavitud. Evidentment, no podíem sistematitzar qualsevol canvi en qualsevol currículum de la Generalitat, estatal, etc. Volíem situar iniciatives més concretes. Sobretot, i ja lleixo, perquè hi ha unes indicacions a l'any 2019 de la Comissió Europea que diuen això. Se anima a las instituciones de la Unión y de los Estados miembros a que reconozcan i conmemoren oficialmente la historia de las personas de ascendencia africana en Europa, incluidas las injusticias y los crímenes contra la humanidad pasados y presentes, como la esclavitud y el comercio transatlántico de esclavos o los cometidos bajo el colonialismo europeo, así como los grandes logros y las contribuciones positivas de las personas de ascendencia africana a través del reconocimiento oficial a escala nacional y de la Unión del Día Internacional el recuerdo de las víctimas de la esclavitud y la trata atlántica de esclavos. Un context internacional que també està dient una... ...indicacions que pels Estats membres sobre com han d'actuar en les sensibilitzacions sobre aquests processos i volien saber iniciatives concretes. Per exemple, hem situat una de SOS RASISMA un pla educatiu que ha proposat pel Govern BASK de s'integra les escoles, també, per exemple, Routes sobre l'esclavitud que assumia la Conselleria d'Educació que s'ho farien a les escoles. Initiatives pedagògiques concretes que intentessin visibilitzar la història dels països del sud global que normalment no s'explica les escoles, a les escoles, una història molt eurocèntrica, però també que se'n civilitzessin contra el racisme o contra l'esclavitud. La cinquena categoria segurament la més complicada de tot, la que hem de treballar més i això som conscients, som moviments de protesta, entitats i associacions que promueuen la visibilitat i la reparació del colonialisme espanyol de l'esclavitud o el racisme. També que denuncien crimes d'odi de violència racista per la nostra societat i que demanen reparacions per aquests crimes d'odi. I en aquest sentit hem intentat situar per una banda moviments impugnació del llegat colonial, sobretot en manifestacions abans dels monuments, etcètera. Aquí hem situat 5 segurament no segullen més. Per exemple, aquest últim 12 d'octubre només a Barcelona hi havia 3 manifestacions. És interessant, l'impuls que va fer el Black Lives Matters com a moviment també, que és molt curiós. De fet, és el que estem treballant. A partir d'un cas de violència racista, de la policia, la reacció és la iconoclàstia de moviments colonials, la relació directa entre l'origen del greuge i les conseqüències del greuge. També per altra banda, moviments de protesta contra el racisme i aquí no hem d'endinsar-nos més. Per exemple, el que seria contra les ies a l'estrangeria, la violència a la tanca de melilla, agressions o assassinats a persones per discriminació racial, evidentment són dos tipus de moviments que van relacionats, però que aquí hem de fer una feina més profunda. Hem situat també 27 crimes documentats d'odi per motius de discriminació. De fet, la pròpia llei del reconeixement del crim d'odi ja és un acte de reparació, també ho podríem considerar. A partir del cas de Lucrecia, que va animar consciències i a partir de quan es va començar a legislar sobre què hi havia un tipus de crim, que era el crims d'odi per motius racials, d'orientació sexual, etcètera. A partir d'aquí, tots els crimes que han tingut aquesta categoria amb moviments també que han lluitat per la sensibilització d'aquesta violència. També hem situat d'inou associacions que treballen en aquesta direcció. Passo a la següent categoria, l'última, que seria una de situats posicions, tallers, iniciatives, de sensibilització cultural. Sabem que això podria ser infinit, podríem anar totes les jornades, s'han fet sobre racisme, i al final hem volgut centrar-nos inicialment en moviments, en qüestions que han tingut una repercussió mediàtica i que han servit per generar un debat, com algunes exposicions, algun documental. Tinc la sensació igualment que per cada vegada que es fa una qüestió de sensibilització o un documental, hi ha el doble en la sentit contrària i després podem parlar en aquestes conclusions. I que passo aquestes breus conclusions o preguntes que podem discutir. I també, o sigui, no sé com vaig de temps... Ara vas bé. Vale, tinc 5 minuts. Doncs espero no haver anat massa ràpida. De altres maneres, insisteixo, és un resum molt resum i m'interessa més el que diré ara, aquesta discussió de resultats. Primer de tot, del cas espanyol podem dir que hi ha molt poques demandes de reparació en relació al context proper. Espanya no ha fet com a país, com a estat espanyol, no ha fet cap acte de disculpa pública sobre el colonialisme ni l'esclavitud, a diferència de països com França, com Gran Bretanya, que tampoc crec que sigui... no vull ficar-lo com a model d'aquest estatut bé fet, vull dir com a comparació. De fet, o sigui, vull recordar quan López Obrador va insinuar aquestes disculpes, una reacció molt virulenta per part de bona part de la societat i dels poders polítics. Ridiculitzant, en aquell moment fins i tot el papa va fer un pas endavant, en aquest sentit. Hi ha hagut molt poques intervencions patrimonials sobre monuments, noms de carrers, resignificacions, molt poques intervencions, poquíssimes. Però crec que hi ha una benç i a conclusió és per anar en positiu, crec que estem enrere, però la benç és constant i que cada vegada hi ha més discussió. Per tant, aquesta és la bona notícia. I això ho dic amb la perspectiva cronològica. La perspectiva cronològica és que és evident que hi ha un increment de les demandes des de l'any 2010, o de les demandes, de les iniciatives, de les manifestacions, no. De fet, a Estats Units la línia situava que havia sigut a partir del 2014 també el boom, tot i que partien d'un context molt millor que el nostre. Però un boom, no? I a Holanda, a partir de l'any 2011, s'havia situat també aquesta arrancada més, amb més intensitat. Jo crec que hi ha diferents explicacions. M'interessa, sobretot, i crec que la més important és que des de l'any 2010, o com a mínim, quan hem apejat entitats i associacions, veiem que des d'aquest moment hi ha una major articulació dels moviments de colonials, de moviments de protesta, que sense cap mena d'adultes, sense cap mena de matis, aquests moviments de base els que han sigut l'impuls a tota aquesta revisió. No ha sigut ni la voluntat política, ni tampoc l'acadèmia. Vull dir, ha sigut aquesta pressió dels moviments de colonials, dels moviments antiracistes, els que han impulsat aquest debat, i des de l'any 2010, jo crec que tenen una major articulació en el territori i podem parlar-ne. També, avui hi ha influències internacionals que també assenyalava llits. Des d'aquella Unió africana, a l'any 93, va crear el seu comitè de les reparacions. Estats Units té una trajectòria enorme, que també ens influencia. El 2003, la Caribbean Commission, el comitè per les reparacions a la Caricom, quan demanen a tots els països d'Europa que demanin disculpes, que restituessin patrimoni. Vull dir, ho fan cap a tots els països d'Europa. L'any 2013 també té una rellevància, aquesta pressió exterior cap a l'estat. També detectem aquest canvi que serien les iniciatives, per exemple, de la Unió Europea. Una d'aquestes relleves molt interessants, una del 2017 de l'afrofòbia i de com a Europa ha de confrontar el seu llegat del colonialisme. Una resolució sobre els drets fonamentals de les persones d'ascendència africana, el pla d'acció contra el racisme d'aquest any. Vull llegir les recomanacions que es fan, molt breu, perquè són interessants i hauríem de fer que es compleixi tot. Se recorda que alguns estats han tomado medidas para reparar de forma significativa y efectiva las injusticias del pasado y los crímenes contra la humanidad. A vida cuenta de sus efectos duraderos en el presente cometidos contra las personas de ascendencia africana. Añade, pide a las instituciones de la Unión y a los demás estados miembros que sigan ese ejemplo, que podría incluir algún tipo de reparación como presentar disculpas públicamente y devolver objetos robados a los países de origen. Tercero, que m'agrada molt a mi, pide a los estados miembros que expliquen els archivos coloniales. Aquestes influències que ens expliquen també aquí té increment de demandes i que també ens expliquen un canvi del context. Després l'índex de reparació a Espanya està molt més baix del que explicaven aquí, de les que són iniciatives de reparació més demandes materialitzables com serien aquestes ILPs o iniciatives legislatives o retirada de monuments amb una patició prèvia. Estem en un 45%. I també vull assenyalar la perspectiva territorial que assenyalava també Gis. De moment situem que hi ha moltes més iniciatives a Catalunya. No sé si perquè hem detectat que hi ha més associacions i entitats treballant a Catalunya o perquè també, i és una autocrítica que hauríem de fer, els investigadors d'aquest equip són tots catalans i potser tenim un viatge, d'un major coneixement sobre el nostre territori. Per tant, tampoc. És una conclusió, no és definitiva, però sí que hem detectat aquest viatge que haurà d'anar al futur. I per l'últim, o per sobre l'últim un minut, algunes claus que llenço aquí pel debat. La primera, vull fer una crítica a la llei de memòria històrica, crec que s'ho mereix en aquest context. La llei que es va aprovar l'any 2006, però també la que s'ha publicat aquesta setmana passada al BOE, no es menta en cap moment, en cap moment, la llei, qui no la conegui, i la guerra civil i la dictadura franquista, que no recorda o té amnèsia sobre què va tenir colònies també el franquisme, i la guerra civil també es va traslladar a aquests territoris. Jo celebro moltíssim que els ascendents a l'exili puguin reclamar la nacionalitat, però també celebraria que pogués resoldre amb aquesta llei les demandes de nacionalitat que es van perdre durant les protestes dels colonitzacions o sots el franquisme. I això no es resold, ni s'esmenta, ni es reconeixen com a subjectes, ni com a víctimes de la dictadura. No he deixat el debat. De totes maneres, no crec que això resolgués el problema. Jo crec que s'ha d'avançar cap a una llei de memòria integral sobre el colonialisme i l'esclavitud, perquè podríem arribar a pensar que només el franquisme o la guerra civil tenia una dimensió colonial i la dimensió colonial espanyola i esclavista. Sí, molt més llarga, no? Però igualment diré que la llei de memòria, sense bolero, ha ajudat en alguna ocasió a retirar... i aquesta ha sigut una qüestió que ens va sorprendre durant el projecte. Hi ha hagut una retirada del monument, que és la del general Varela, que van de ser franquista, també una persona vinculada al colonialisme, i es va retirar a través de la llei de memòria històrica. O com a la calle, l'exèrcit de l'Àfrica va canviar el nom, obligadament també a Cádiz. Perdó. Va canviar el nom a Cádiz també com a conseqüència d'aquesta llei. Bé, doncs... hi ha una mancança, hi ha una crítica, però mira, el darrere, de vegades, ha ajudat. Superbreu-me un altre tema adevat. Són els estudis colonials a l'acadèmia. Crec que també és una mancança. Només cinc universitats de l'estat ofereixen història d'Àfrica com a matèria obligatòria a un grau d'història. D'àcia també són poquíssimes. No he pogut fer el raconta. No hi ha càtedres d'estudis colonials, història d'Àfrica ni tan sols, una categoria codionesco que anomenem. Bé, també hi ha una mancança en aquest sentit i podríem també discutir per què. I per últim és la preocupant i crec que també l'hem de señalar que la reacció a tots aquests fenòmens de reparacions és una reacció molt conservadora, una reacció molt virulenta i una reacció molt preocupant, que també hem de mapejar, quantificar i assenyalar. Hi ha una... Jo, entre una llibreria, em quedo molt preocupada el que veus el Virarroca Barea veus tota una producció sobre la imperiofília, veus tota una una producció de nostàlgia colonial molt preocupant. També hi ha un increment de l'extrema dreta del racisme en aquest sentit i aquesta connexió d'agressions racistes i per tant a totes aquestes demandes hi ha una reacció que també hem de valuar. Només dic que ens emplacem a seguir treballant a seguir identificant per fer un mapeig molt més exhaustiu molt més útil i perquè sigui útil també amb la autocrítica i ens emplacem també a treballar amb els agents que estan reclamant aquestes reparacions i també a dotar el projecte d'aquesta dimensió també més transnacional amb els agents a tercer països. Espero que hagis sigut clarificador amb disculpo per haver parlat ràpid i bé, jo crec que l'interessant ara és el debat. Bé, doncs moltíssimes gràcies a les tres ponents. No cal dir, ja ho heu vist, han sortit molt de temes interessantíssims sobre la taula des de les diferències de categories entre els tres estudis, Estats Units, Països Baixos i Espanya, fins a termes interessants com el que apuntava en gest de la inocència blanca. Quan vam decidir sumar-nos el projecte amb les converses inicials amb la Linda, amb la Nancy i no em vull deixar el professor Elisar Barkan que és un dels diòlegs d'aquest projecte de la Columbia University doncs vam proposar ampliar el projecte a Europa i ara veiem que s'està extenent segurament l'any que ve que s'hi sumarà, la CEL està fent contactes a Portugal intentarem-ne extenent, doncs una de les motivacions que teníem era contribuir d'alguna manera o altra, tampoc sabíem molt com trencar d'una banda amb comportaments clarament racistes de la societat europea però també amb aquesta inocència cotidiana que està manca de mala fe que no ens n'adonem i que ens porten la gran. Què vull dir amb això? Doncs la primera pregunta que jo faria a les 3 ponents i després deixem pas al públic per escalfar motors hem de tenir esperança, hem de ser positius als resultats d'aquesta recerca que estem iniciant poden arribar a constituir un poli s'hi abrir unes recomanacions per la Comissió Europea per les administracions estatals i locals, si voleu acabar amb aquest racisme estructural Linda, hi viu on a start? Can you hear me? Ah si, aquí no? Was the question whether or not we make proposals to government or to the European based on our research that we're finding. I would say that the answer to that would be yes in the United States however what we are seeing happening is efforts are being sorted specifically at the local and state level the federal level has been hesitant to enact even a commission to study this history there was legislation that was put into the government in 1998 and has continued to be introduced every year since then to just set up a commission to study these histories and we are still not passing that at the federal level so what has happened is that instead we are seeing this happen at the local and state level for the United States as well I think that there is difficulties in the engagement at the international level the U.S. has been reticent to sign the international convention for the elimination of racial discrimination national conversations surrounding justice although they have implications internationally the U.S. and its stance on the American exceptionalism has kept us from deeply engaging I do see some changes in that the co-founder of the African American Redress Network Justin Hansford who's at Howard University was recently elected as the U.N. delegate and he is doing international conversations on discrimination and perhaps that will be a segue but we continue to have at least at the federal level a reticence in engaging at the international level or even at the national level on creating a commission to study this history Thank you Linda, Jess if you want I forget kind of a difficult question to answer actually because I think there's two sides to it I think it requires a change both from the academic world or the academic, well I mean in this case maybe the academic world, it requires a change both from the way that both that activism or the studying of the past is being done both in the academic sphere but also outside of it and at the same time it requires a very big change from the political at the state level as well because and I think this is also a difference between the Netherlands and the United States at least there is also de Wecker de The White Innocence she saw this as well that the Netherlands has a tradition of politics and scholarship being very much divided and this is maybe different in the United States but here it's traditionally your research has to be as apolitical as possible not be taken seriously at the same time I think we see also and I think this has to do I think these things have to do with each other in the Dutch landscape we can kind of see a divide between academics on the one side and activists and they don't really work together at least traditionally they don't work together that much I think also because for example we have done this project as a project from the NEOD from my institute and the NEOD has a history of tackling some socially very sensitive issues in the form of for example a report on the genocide at Srebrenica in Bosnia 1995 so it's and victims and families of victims were not happy with this this report because it was very very much aimed at objective and apolitical research and to them they did not feel that the NEOD was listening to them because it was very much as neutral as possible research project the same criticism has been heard in relation to the Indonesia report which came out last year so in that way I think academics has kind of got a bad name in the Netherlands I think there's lots of work to be done to bridge the gap also between academic research and activism political landscape also we need the favourite day gone basically so difficult but we can have hope I think but it's a long time long time away unfortunately thank you sí, una pregunta difícil si jo també ho coincideixo eh a veure jo crec una cosa és el desig per mi serà un èxit si aquest projecte quan el tinguem es pot donar conèixer serveix per generar un diàleg serveix per visibilitat una realitat i serveix per impulsar que hi hagi més processos jo per mi aquest seria com un objectiu ideal a més a més si podem aconseguir implicar tercers països si podem aconseguir implicar més agents i generar recomanacions sobre com s'haurien de produir o avaluar els prosos de reparació incloure experts en aquest sentit seria genial sí que soc optimista amb la situació perquè tot i partit d'un context amb moltes mancances cada vegada és visibilitzar més jo crec que també les últimes polítiques a nivell europeu les resolucions que s'han fet amb recomanacions també aquí a l'estat espanyol les iniciatives legislatives l'última que s'ha aprovat tot i que no tenen pressupost i no són vinculants ja són actes de reconeixement i que siguin simbòlics i per tant jo crec que es va pel bon camí és valent d'ajuda i animar que continuem avançant molt bé gràcies per respondre preguntes difícils i ara el torn de paraules vostra tenim un micro a punt aquí dues preguntes Jordi aquesta noia recullem unes quantes en què idioma preguntes en espanyol o en inglés com que hi eres bueno, em agrada escenar en inglés doncs hi ha dos speakers moltes per les teves presentacions és molt interessant i jo volia veure si podria expandir una mica més sobre el tema de com la raça de fascisme i la resta d'aquest moviment faraït és relacionada amb la reacció de moviments reaccionaris que sortien no em dic favor de colonialisme però sortim d'una manera guaitassant-lo jo parlava de cel·lès sobre com vaig ser de Madrid i en Madrid van posar un estatiu legionari i com això també és suportat d'institucions recullem-les preguntes ara jo volia fer una pregunta és una qüestió de pensar jo dedico a fer cartografia històrica i reflexiono sobre l'ús de la cartografia com Eina de memòria m'encanta aquest projecte perquè aconsegueix donar-li categoria a aquesta matèria que és sempre secundària perquè la cartografia ens permet visualitzar tot això jo penso la pregunta és si feu reflexió sobre això sobre l'ús del mapa com una Eina perquè el mapa per presència ens parla no només estem posant les dades a aquest mapa que heu posat, el d'Estat sonís per exemple es veu de seguida on s'estan produint aquests fets de reparació el de Catalunya, el que deia abans el mateix ens hem adonat que aquí perquè el mapa està parlant el mapa té aquesta força i també fa una reflexió perquè el mapa, a part d'això civilitza, que és una cosa que volem a fer la reparació repara també un mapa és un moment en si mateix la primera activitat que hauríeu de posar en aquest mapa és que és això el mapa que heu parlat del Cataluña de Greta també havia de sortir i finalment és un moment un moment a més improgress al final, quan farem un monument hi ha una escultura, el mateix mapa és un moment com potser un llibre potser una exposició, potser una fase d'obligeria dic per la part de pensament que penso que hauria de tenir un projecte com aquest si teniu aquest apar o simplement anem col·locant coses en això és un mapa dic perquè penso que qualsevol projecte ha de tenir una part de reflexió potent i per aquí penso que hauríem de venir i després una pregunta per Celeste i el cas holandès és institucions conservadores com pot ser la monarquia o els monuments, com funciona en cada país si poden tirar del tema per exemple a Holanda, la Casa Reial de la Carrossa Reial ha tret els dibuixos de les negres que portava passejant cada any el Refiniusium, el Maurítius com polítiques de reordenar les col·leccions i renombrar canviem a Espanya el rei Felip se'n va a Puerto Rico a la creació de San Juan i literalment diu Espanya, Trajo, América les Derechos Humanos ¿no? i què estan fent a el Museu del Prat de les sciences institucions que poden tirar perquè poden canviar opinió de la gent i ser negatiu del que podria ser per coneguar la extensió per la transcripció del projecte Linda, plis per clar, que recull una més, si hi ha una altra pregunta Bonata, compañera de Estats Units que no recordo tu nombre disculpa en tu projecte no has parlat dels origens indios en absoluto no les contemplaris y la categoría de reivindicación y hace el este cambio de felicidades por el proyecto. Yo quería más que una pregunta, lanzar una hipótesis o una idea, o creo que evidentemente este estudio que está ahí desarrollando tiene un componente político muy importante. En España aún no hemos cerrado el debate sobre la guerra civil, el franquismo y la transición, y por lo tanto la ley de memoria histórica tendrá muchos efectos, pero sin duda es un pequeño paso adelante. Pero lo que quería comentar en voz alta era qué posibilidades veis de intentar tratar estos temas en positivo. ¿Por qué lo digo? Porque ninguno de los países que están aquí representados creó, celebran su día nacional el día del descubrimiento de América o sus equivalentes. Esto es un peso y una lucha muy difícil de afrontar sin ir más lejos. El 12 de octubre en Barcelona hubo una manifestación de apoyo nacional relativamente numerosa y sorprendentemente número de bailarines tradicionales de América Latina. Con eso quiero decir que creo que el trabajo realmente es un trabajo educativo y creo que siempre tiene que ser impositivo, más que en reivindicativo y en restrictivo. No sé si consigo hacerme comprender, pero realmente tenemos un trabajo titánico por delante y no creo que solo con reparaciones podamos darle la vuelta. Gràcies. No sé si hi ha hagut una still significant fear for physical and mental wellbeing in some of those communities due to the extreme white backlash to this and fascism as you were suggesting. In regards to the cardiography and a way of memory, we couldn't agree with you more. Believe that the map in and of itself provides space for communities to know that they are not alone, to seek to engage with other communities that are doing similar work. That said as a photographer, I will say to you that one of our biggest issues in mapping was that much of the data is presented in a hegemonic way so that when you are doing research perhaps in some of the peer review journals you might find the voices of the descendants at the forefront. But for the most part in the media, it is coming across as the institutions doing great work but void of the voices of the communities, the civil society agents that are making it happen on the ground floor. And then lastly in the indigenous response, 100% we talked about that when we first formed this project, but we decided to have a narrow lens up front. I will say to you that there are several communities that are engaging in looking at the very complex relationship between African Americans and indigenous communities and the forming of those communities. So Providence, Rhode Island, has significant historical analysis that they've done there as well as Minnesota, the state of Minnesota. So these are half, perdó. Doncs vaig respondent jo també breument sobre la primera qüestió. La cricata pregunta interpelava més en vells però ho he parlat una mica però sí que no hi ha un ressorgiment d'aquests moviments. Bona part, són apologetes del colonialisme. No sé com interpretar-ho. Jo crec que quan es va... Les celebracions eren en 1992 dels 5 anys... No, 5 anys per Santanari. Sí, ara no em sortia, 5 Santanari, de lo que anomenen la descoberta. La primera vegada que Amèrica i Aetina va haver-hi com un moviment de protesta molt fort, davant de com es van organitzar exactes de record. Jo crec que a partir d'aquí també s'inicia un camí de qüestionament sobre l'acció colonial espanyola, Amèrica i Aetina. I això, d'alguna manera, ha generat que... Jo crec que no és l'única, però hi ha hagut un fort component de vertebració de la identitat en relació al component imperial, no només a Espanya, també a Catalunya, si parlem dels indians, etcètera, vull dir, podem trobar, que han sigut elements molt normalitzats de la identitat i, simplement, el fet de qüestionar-us amb molta gent, no perquè tingui una... Jo crec que és molt banal, també, com deia ell, i això ja era una reacció, també ja era un mercat, i per tant, aquí trobem una part de l'explicació, no la part més violenta, la part més violenta és una altra qüestió, però dic la part més banal. El tema del mapa, jo no m'ho havia plantejat, fer una reflexió sobre el mapa, però sí que crec que és molt interessant. Mapes mai són neutrals, però jo crec que és veritat, i això ho enllasso amb la qüestió, que hi ha un posicionament polític en el projecte, jo crec que darrere de tot hi ha un posicionament polític, sempre, vull dir, i que, per tant, intentem ser objectius, intentem ser rigorosos, però sempre partim d'un viatge propi. I això, qualsevol estudi, qualsevol projecte que facis, sempre parteix de la posició que s'ha de reconèixer, s'ha d'explicar, i evidentment... No he segonat la sensació que era com una esmena a tot i no era animalment, jo crec que la llei de memòria és un molt bon punt de partida, molt necessària, i jo estic molt contenta de les millores que s'han introduït, però també que és necessari assenyalar que s'ha fet pressió, o sigui, hi ha hagut altaveus que reclamaven que hi havia qüestions que quedaven fora, i jo crec que també, i sempre la qüestió colonial queda molt fora, i és molt estructural, i crec que era una qüestió assenyalar, no sé si tentes bé, vull dir, jo no crec ni tampoc ni que la reparació sigui al inici ni al final de tota la problemàtica, crec que són un punt concret que abordem en aquest projecte, i que la perifèria de tot això i la magnitud és molt més gran, i jo estic d'acord que s'ha treballat també en positiu, no sé si t'estic respondent ben bé o no entens bé la reflexió, i és evident que no es pot fer únicament des de la crítica, sinó que s'ha de fer també des d'entendre perquè hi ha aquesta jamunia cultural, i sé per la gògica, i això estic 100% d'acord amb la reflexió. Era una relació entre la decolonització i potser una nova direcció de l'esforç, si estic d'acord? Era més resistent a la decolonització. Sí, sí. Doncs, també he decidit que hi hagi l'issu de sort de Pete, i que hi hagi la resistència a la moviment de decolonització. Quan ha començat, no només era el lloc d'acord, era tot allà. El moment en què la societat d'armes d'allò s'ha confrontat amb la decolonització en les seves vides, en les seves vides, en les seves vides, en les seves coses celebrades, l'esforç va ser molt gran, i va ser allò d'acompanyament. A la mateixa hora, aquests mesos, també s'ha de canviar, o sigui, 10 anys, és lluny, però no és tan lluny quan veus la llarga llarga història. Això també ha canviat molt ràpidament, i hi ha encara una molt radical i prominència de l'esforç real a la ciutadania, com he dit, l'esforç polític a la ciutadania és molt conservatiu, però ha fet molts steps en l'issu de decolonització. Crec que l'esforç de partits a la ciutadania no posarà decolonització o una apologia per la llarga llarga. Jo sé que hi ha una majoria en parlemes, també d'esforç central o de partits conservatius que són en suport de la llarga llarga. La llarga llarga és una part molt ràpida en l'esforç de la ciutadania, que pot ser activament oposic a la decolonització. Hi ha una part quan Rutte aprecia la apologia per la llarga llarga a la ciutadania. Es posa un missatge a Instagram dient que encara hi ha una part de la ciutadania. Hi ha molts factors. No és bé. La qüestió de la monarquia és que el monarquia ha hagut una rècord activa en el cas espanyol, molt bàsic, tècnica. El monarquin té una rècord activa que no és tan visibil. És només en el menys d'octobre potser la PRaTS o una cosa, però no és tan activa. Les bespítes és sempre molt, molt neutra. Sempre falla molt en la unió de tots els Dutch-píicans. I això, com com... això inclou milars. Això inclou a tots els que venen de Nallà. Ahorita, aleshores es promoneguen la colonització en una escala molt petit, no? I, per exemple, quan l'edat de l'estat visita Suriname, és marge que això va, no és la monarquia, no tenen l'ecològraf en l'ecològraf d'Ezionèria. Quina qüestió... No sé si la teva qüestió era realment directa a mi o a la suficientia de la regressió. No sé si és un poble de començament. Crec que la regressió de l'edat d'Ezionèria ha estat molt important a la Núria. Crec que la generació de mi i de les persones més joves que jo, les persones que són ara en les 20 anys, veurà que les col·línes de col·línes són molt diferents que, per exemple, el que m'agraden els meus pares. I, fins i tot, les generacions més altes, la regressió ha de ser realment shiftida. Ara posant-ho en acció, per exemple, per compensacions, accions o restitucions. Això és un diferent cas, però hem d'anar a veure. Bé, moltíssimes gràcies a totes i a tots, a les ponents. I fem una pausa ràpid de 5 minuts. Aquí, a les 3.47 de les 18.45, per l'última sessió. Thank you, Linda.