 Kære minister, kære regjonsrådsformand, vormester, kære gæster, kære med og vejder. Velkommen til vores 5. og 24. årsfest. Jeg håber, vi er alle sammen for en god og oplevelsesrig dag her i Spåker omgivelser. Jeg synes i øvrigt, at vi gennem årende ved denne her årsfest har fundet en rigtig god blanding af fest og højtidlighed af form og formløshed. Jeg synes selv, at det er symbolisk for det her universitet, syng på sig selv og på sin omverden. Torgelis Simonsson har lettere fortalt mig her til formedag, at han var med i kjole og vit, i trisserne, og det var studenterne ikke glade for. Han var også med, der regte os med kæden, for dem var studenterne heller ikke glade for. Han var også med, der regte os med kæden på igen, og det var de heller ikke glade for. Nu er vi alle sammen glade. Sådan er det, fordi vi har været lidt ud af balance gennem 50 år, og vi har fundet den, og det er vigtigt at have en balance, og det er det, vi har. Det har været et begyndelserigt år for Aarhus Universitet, hvor bestyrelsen sammen med ledelsen har trovet væsentlig beslutninger for den kommende udvikling af universitetet. Vi har vedtaget en ny og ambitiøst strategi, der skal sikre, at universitetet også i årene fremover vil være at finde blandt de bedste i Europa. Men det vigtigste job, vi har haft i år, det er at være at finde en ny rektor. Et rektorskifte, der blev markeret ved receptionen her til formedag, hvor Bryjan Bæk Nielsen får alvor trot til. Inden jeg siger et par få år om Bryjan, vil jeg også gerne benytte lejligheden til, at takke nu foranværende rektor, Laurits B. Holm Nielsen. Det er din fulde lav, kaldet Laurits. Der er igennem 8 år har stået spidsen for de største fusioner og de største reformer, som Aarhus Universitet, ja noget dansk universitet har gennemledet. Laurits drivkraft og troen på, at hvis vi samler vores kræfter, skaber store sammenhæng, kraftfulde forskningsmiljøer og stærke undervisningsmiljøer, så kan vi møde de enorme udfordringer, som det globale ekspanderende verdens samfundskaber. Og det er jeg og hele bestyrelsen fuldstændig enige i. Vi har her været sagt forvel til et ægte universitetsmændeske og en Ile Sjæl. Så vejner bestyrelsen endnu en gang, Laurits. Tak. Til at videreføre den nye Aarhus Universitet ansatte vi fra august, Brian Big Nielsen. Nu er det dig, der har kæde. Vi sygte hvidt og brett, overalt, og valgte naturligvis den bedste kandidat. At det blev en tidligere dekan, institutleder, professor, POD og studerende fra Aarhus Universitet hele vejen igennem altså en ægte Aarhus Akademiker, der lever og under for dette universitet og det skulde mursten. Det lå altså ikke i korten på forhold, men sådan blev det. Aarhus Universitet har nu fået en rigtig jysk hjyde fra Jylland, der også taler en slags jysk i spisen. Jeg er ikke tvivl om, Brian, at du også vil have blikket rejtet mod de internationale udfordringer, hvilket din karriere i høj grad vidner om. Dybt forangret som du er i universitetet og regionens traditioner, vil du vide at fortsætte sig lasen mod både globale, men også lokale mål. Og det vil du gøre med respekt for andres opfattelse, og ikke mindst din egen løst til at blive klogere. Kloveleder bliver altid klogere. Det er bestemt ikke nogen let opgave, der vinter dig og den øvrige ledelse. Tiderne har ændret sig, og forandres ligger øgtig sammen for øgelse og investeringer i videnproduktion, som kendteignede nulerne, som de hedder. At viden er vejen til vækst, står der stadig højt på politikernes ønskeliste. Men en viss økonomisk stavnation vil nok blive vores dagssorden i fremtiden. De økonomiske realiteter har bevirket, og der er langt mere fokus på konsolidering, forankring, stabilitet og stabil drift. Og det gælder også os. Når det er sagt, vil jeg gerne kvite for regeringen, at i en tid med økonomiske udfordringer, denne her art, fastholder nivået i vores bevillinger i det seneste finanslågforslaget. Samfundet investerer stadig massivt i universiteterne, og stiller helt beregtige krav til universiteterne. Og det er vi glade for. Et universitet skal være på omgangshøjt og i balance med sit samfund. Så har vi det rigtige udgangspunkt og den rigtige forståelse for samarbejdet med stat, kommune, region og måske især det arbejdsmarked, offentligt som privat, der skal aftale vores dimitenter. Og dem er universitetet blød storlevere en dyr af, i takt med at vidensbehovet i samfundet nærmest er eksploderet. Universiteterne har noget regering som folketingens målsætning, om at mindst 25% af en ungdomsorgang skal have en længere videregående uddannelse, og på 50-årig antallet af studerende alene ved vores universitet her vokset, med en faktor ti fra 4000-40.000. Det er et stort privilegium, at vi på den måde kan være med til at præge så mange unge mennesker. Uddannelse af nye kandidater er universitetets vigtigste mission, og en opgave som skal tages alvorligt. At uddannelse så stort et antal unge mennesker stiller store krav til vores uddannelsesystem, og til universiteterne. Studietiden skal være uforklemmelig, og skal være epokegørende for den enkelte student, og give de studerende helt afgørende vidensfundament, kompetencerafklaring, og arbejdsmarkedsparatet, så de kan begoge sig både her og i udlandet. Men universiteterne befinder sig i dag, efter med min opfaldelse i et farligt trikkansdrama. For Christiansborg kräver til stadighed flere kandidater på kortere tid, og fra erhvervslivet over Christiansborg kräves ekstremt erhvervsrettede uddannelser. Men fra den globale virkelighed er kravet et stærkere fokus på talentplejer og innovation, og særlige vildtkår for de forsvis få, der skal bringes rigtigt videre. Det bekøber mig, at der holdes så mange skoletaler omvært af disse krav, men så få skoletaler om forening af disse krav, hvis de der kan forenes. I USA og lignende lande klarer man de frontering gennem forskellige kvalitetsniveauer på de forskellige universiteter. Den løsning ville være uddansk, det kan vi ikke bruge her, men det er heller ikke en løsning at sende vores bedste talenter til udlandet, for at de der skal finde kvaliteten. Og så laver jeg også blive til gennemsnit. Kort sagt, vi må ikke lave massen kvæle liten, for den skal nok finde andre græsker, men det omvendte i Danmark er lige så uacceptabelt. Vi må for eksempel heller ikke lave ingeniørtunge virksomhederens nutidskrav eller store advokatkontors nutidskrav, diktere os hvordan ingeniør eller juristuddannelse skal se ud. Vi må have modt og viljen til med respekt for nutidens krav, at rejde blikket mod fremtiden. Vi skal ture forske og uddannelse både for nutiden, men især for eftertiden. Sådan tænkte man faktisk for 250 år siden, der var foregængere af de store uddannelsesfolk, som er stadigvæk kan få en lille smule vand i øjnene at tænke på. I var en klevens togede, nilslyende rabik, og i vores storm, i slutningen af 1700-tallet, banede vej, for de mennesker, der 30-40 år senere satte deres fod på hele Europa, Anders Sander Ørsted, Boren Hans Christian, Søren Kirkegaard og Etter Mønns lærer. Jeg savner i nye og næe da tids driftige skønner, der beskæftiger sig sideløbende med livet store spørgsmål. Anders Sander Ørsted, fra mit eget fe, skrev tidens og eftertidens bedste juridiske værker, mens han var statsminister. Er noget af lærer. Vi må værne om de studerende og forskere, der vælger den vej. Når kandidaten forlader os med sin eksempel, er det ikke en gymnasielignende tid, hun skal sætte bage på, men en opdales- og uddannelsesodysi. Jeg har også en anden bekymring. Jeg bekymrer mig lejlighedsvis over, om man kunne få den opfattelse, at universiteterne er til for Bjarne Korgdons og hans regnedringes skyld. At management-språ og management-vaner kiler sig ind, hvor der før var fritænkning og højt til luftet. Velsker regeringen ledelandet, og det skal den. Velsker Bjarne og hans folk måle og veje, hvad de gør. Men aldrig må de glemme, at de er til for vores skyld, og det vil sige, at de er til, for de ville hovedet og varme hænders skyld. I berodet sagde en gang, om det kongeligt teater, at det er det største biokrati i Danmark med tilhørende mindre scene. Giv efter tiden ikke må bedømme vores universiteter som de største biokratier i Danmark med adjongeret undervisning. Aarhusuniversiteten er blevet stort, og Aarhusuniversiteten er blevet komplekst. Vi står i dag med et universitet, der har skabt nye forskningscenter, nye tidsvarende uddannelser og tværgående barn, en ledelsestruktur præget af troen på, at fortidens akademiske bosesystemer skal suppleres med fældsprojektere og fældsledelsesmæssigt ansvar. Alt sammen for at ruste universitetet til den globale nutid og fremtid. Den store reorganisering Aarhusuniversitet har påvirket medarbejder og studierende. Det gælder specielt den meget store opgave med at samle administration og administrativ systemer. Der er lys for enden af tunnelen, men det skal der også være for på et universitet må problemer med administrativ organisering og drift aldrig skygge for den farvelige udvikling. I bestrebelsen på at skabe det optimale universitet må vi ikke tabe den enkelte studierende eller den enkelte medarbejder af syne. Vi skal hele tiden holde fokus på de grundlæggende universitetspadier, der har været bærende elementer i hele vores 85 år i historie som viler på ryggen af dem, jeg nævnte før. Sådan er de i dag, og så vil det være frem over. Det hevetes, at Gøttes luttede sit liv med ordene mere licht. De, der ved meget om Gøtte, ved også, at det, han synes, ikke var det, han sagde, men efter tiden mener, at det var det, fordi det ønskede man, han sagde, og hvis han ikke havde sagt det, så ville han, han havde sagt det, hvis han havde kendt efter tiden. Så er det jo med ordene mere licht. Lyse som oplysning, lyse som toleranse, lyse som frihed, og lyse som søgende efter sandhed. I mit over, i mit hoved, er overskriften på opgæven for dette universitet mere licht. Og med disse ord vil jeg overlave tatterstolen til Briehen.