 Det er to hovedgrunner til at det er viktig å legge en del arbeid i henvisninger eller referanser. Det ene er at du rett og slett kan informere leseren om interessante steder som leseren kan gå videre og fordype seg i tanker og ideer som du selv har brukt, altså du kan tilfellet stille leser om kjærlighet. Det andre er jo at forskning har jo veldig ofte å gjøre med kritikk, slik at visse en kritisk leser ønsker å gå deg i søvn, men hva er det egentlig du bygger på? Disse som du citerer, citerer du de præcister og så videre. Du, jeg har skrevet oppkav faktisk. Hva er det å dreme her? Dette her? Følg meg. Sånn øver dette her. Du ringer oppkvannene. Sånn, så er det husken hundra. Hva er det? Å stjelle andres arbeid viser mangel på akademisk reddlighet. Om man bevisst jukser eller slurver med å oppgive korrektereferanser, vil resultatet være at du fremstiller andres tankere og ideer som dine egne. Akademisk reddlighet handler om respekt for dem du bygger på, men også for leseren. Referansene sier noen hva du har brukt av informasjon og dokumentasjon for dine påstander, hvor du plasseres faglig og hvem du står på skuldene til for å komme fram til ditt resultat. Det er en så central norm for godt videnskabelig arbeid, at det skal være, som det kalles med et fremme, transparent. Man skal kunne følge fremgangsmåterne. Og inkludert i det er at man skal kunne følge hvem en bygger på av andre forskere, så en forsker eller forskningsartikel som er fri for referanser. Det kan jo hen at den er et kjeni som har kommet på helt nye tanker, som ingen noen ganger har tenkt før. Men mest sandsynlig så har vi noe i skuffen for litt useriøse forskere. Hvis du skriver uden referanser.