 I la Universitat. Un petit món construït a base de grans històries. L'àgrima somriures i amor. El lloc on es fabriquen els somnis i neixen les futures estrelles. Senyores, senyors! Tinguin preparades les seves entrades, perquè acaben d'entrar! Pumpeu-bot! Una universitat de pel·lícula. El primer dia vaig tenir molts nervis, la veritat. Jo pensava que tot em quedava molt gran. He sortit d'un gran, que mai em sortien grans, i estava com, joder, saps, avui precisament no. Jo vaig equivocar i no vaig venir a aquest campus. Bueno, a mi em va acompanyar ma mare. Si hagués de definir la Pumpeu en una paraula, crec que seria oportunitats. Una paraula. Disciplina. Exigència. Intencitat. Estrès. Intencitat, intensitat, intensitat, el que tu vols dir és... Un dia de posar una ràpid. Una aventura. L'espai on he passat més temps és a l'edifici del Vint, al Pàtic, concretament als bancs i al bar. La biblioteca. On he passat més hores ha sigut detallers. L'espaf, detallers. Sense dubte, aquí a la plaça Gotemberg. Han posat uns sofàs de color vermell, aunque sea un sofá, sigue estando en la universidad y no te puedes tumbar como tal. Però en canvi, un pav, lo que tú quieras. Pumpeu. CS. Ens estimen tots molt. Clar, clar. Aquesta ciutat és molt petita. I només... optarà al campus. El meu campus a la Pumpeu és, òbviament, ciutadella. òbviament. El de poble nou és el meu camp. L'edifici 40, que tenim tot això del vidre. Tenim les aigües. La plaça Gotemberg li dona mil voltes al pati de Jaume I. Tot el que és zona de detallers, que tenim puffs. Pumpeu a poble nou. Camp Puzmar no hi ha estat. Potser és per alguna cosa. Ai, on està Camp Puzmar? No sabia ni que existia. Realment els enmar ningú els entén. És tan petit i tant de tu a tu que jo crec que ja som una família i et coneixes amb tothom. A ciutadella trobes més gent amb traje. Precisament, però el que veus de fora, poble nou. Això és una banda hipster. Intentar anar d'alternatius. Potser una mica de daddy-issues. Sents que li importa un poc més la imatge nazi artista que poden anar. Flipats, no? El cafè és molt important. Límit dos cafès al dia. I si hi ha un examen o el que sigui, si potser trec o quatre. He vist gent que se le va de las manos. No, quatre. Cinco cafès al dia. La màquina del cafè. Ha fet un cafè que és absolutament esquerós. Per el que a mi respecta, aquest cafè és el millor que he provat. What? Depèn de la setmana. He de dir que a la primera l'asseguen. Pots prendre algun cafè, però ja està. En canvi, la Déu... A dill se't posa de punta. Pots sentir com s'apropa. Ja és aquí. Terror. La setmana Déu és terror. I la setmana dels exames la setmana Déu. Horror. Què ha passat? No he estudiat, m'he fet els treballos. Per normal activitats, on viuen forma d'exàmenes que venien a lletres de mi? Terrors. La seguretat del planeta corre risc. I per això necessitem els nostres agents més internacionals. Vaig fer Erasmus, vaig anar a Hong Kong. A Corea del Sud, segur. Màstric. Boston, als Estats Units. Islandia, a Texas. Ha estat brutal. Una de les millors experiències de la meva vida. Quin ambient tan romàntic que es respira. També era en ganes de ballar. El tema romàntic diria que és la Pompeu Farra. I la Pompeu Farra és... Poden llegar a ser destrosos considerables. Potser sí que la Pompeu seria una comèvia romàntica. Pots anar a la biblioteca. He vist passar una de pòsits. Què dius? Sí, hi ha un circuit. El circuit està fet. Més o més en poc gràcia, perquè primer es fan moltes parelletes i penses què m'ha acudit, i després a quart. Em trancanta. Actualment tinc parella i és de la Pompeu. No sóc un gran exemple. O sí. Interrompem la projecció per oferir-vos un minut publicitari. Has acabat la carrera? Descarat amb ganes de més? Doncs arriba la comunitat alumne. El programa alumne és un programa gratuït. D'ajudarà a millorar el teu currículum. Sí, de fet, jo estic apuntada al programa. Tots són avantatges al final, no? Crec que l'Unitat m'ha portat moltes coses bones i seguir-les mantenint és com va gran. No posis aquesta cara. Ja saps el que toca. Toca plorar una miqueta. El que més trobaré a faltar seran els amics. Hauríem de durar tota la vida. No sé si algú seria capaç d'acabar la universitat sense aquestes amistats a vegades. De fet, jo sempre dic que m'he tret la carrera i jo en els meus amics he trobat una segona família i ho dic amb la mà al cor. Afronto el futur amb ganes. Molt segur de la meva educació. Està respecte, però també tinc ganes de veure què em ve. Avui just començo a treballar ja amb una empresa, llavors és com que ja salto al món real. El futur l'afronto amb moltes ganes, la veritat. Vindran coses bones. Sí. Si és que aquests estudiants són unes estrelles, us mereixeu aquest premi. És el moment dels discursos. Enlots i enlotes, ho hem aconseguit. Està aquí a música? Molta sort en aquesta nova etapa. A menjar-se al món. Felicidades, ya hemos acabado. Molts ànims a tots els que veniu ara i recorda sempre que el car va sot, el que pot. Ja ho tenim, això. Ara tots ha disfrutar. Conduirà l'acte Mac de Gregori, periodista i antiga alumna de la Universitat Pompeu Fabra. Puts graduats i graduades, pares i mares, familiar, amics, professors. Ho saludem i agraïm la vostra presència a la Universitat Pompeu Fabra. Saludem també les persones que seguiu l'acte des de l'autitori continu, aquest Mac Tinfig. Pat i cobert i també a tothom que ens segueix en directe a través d'internet o de diferents canals on podeu anar seguint tot el que passarà aquest matí. Em fa molta il·lusió ser en aquest escenari i compartir amb tots vosaltres un dia tan especial com aquest. Fa pocs anys la meva posició era la vostra. Acabava l'etapa universitària. Uns anys després només m'atreveixo a dir-vos que aneu canviant de camins. No circuleu sempre per la mateixa adrecera, per aquella que us és més confortable o pot ser molt més segura. La vida us obligarà a córrer riscos, a canviar, però és l'única manera de poder progressar. Com deia a militeixador, tot ho apendràs amb el temps. Això sí, mai us canseu d'aprendre. Avui celebrem el 29e acte acadèmic de graduació de grau de la Universitat Pumpeu Fabra, que compta com sempre amb la col·laboració del Consell Social. Els actes de graduació simbolitzen un fi d'etapa, una Déu, però no ens volem avui centrar en aquest aspecte justament. Volem que ens centrem en tots els anys que heu compartit a la Universitat. De fet, l'audiovisual que acabem de veure és només una petita mostra de les vivències, de les impresions, dels records, del vostre pas per la Pumpeu. Segurament, probablement, un dels protagonistes que heu vist en aquest vídeo està assegut entre tots vosaltres. En guany sou més de 1.700 graduats i graduades que assistiu a aquests actes de graduació. Per això, aquest acte es divideix en 6 sessions, que van començar algunes ahir a la tarda i que acabaran justament aquest vespre. Aquestes sessions cal sumar-hi el jurament hipocràtic dels vostres companys del grau en medicina del passat més de juny i l'advocació dels companys del grau en filosofia, política i economia que se celebrarà el cap de setmana vinent. Per a tots ells i per a tots vosaltres demanem un fort aplaudiment. Doncs bé, els que rebreu el diploma en aquesta sessió sou els graduats i graduades en dret i en el doble grau en dret i economia o administració i direcció d'empreses. Feta per tant aquesta benvinguda, l'acte continua tot seguit amb la lliçó de graduació a càrrec d'Anna Batalla Trilla, lliçenciada en dret i en traducció a interpretació per la Universitat Pompeu Fabra. L'Anna és Human Rights Officer a l'organització de l'oficina de l'alta comisionada de les Nacions Unides pels Rets Humans a Ginebra. La seva lliçó porta per títol de l'oficina internacional com a opció de vida. Benvolgut rector de l'UPF, benvolgut cap de la UCA de dret, benvolguda de gana de la Facultat de dret, pares i mares, famílies, alumni de l'UPF i sobretot benvolguts graduats i graduades. Moltes, moltes felicitats. Us ho mereixeu. Disfruteu aquest moment. És un gran honor i un plaer poder estar aquí i fer aquest acte d'aquesta lliçó o discurs de graduació. Graduats i graduades, esteu preparades? Recordo aquest moment fa 23 anys. Fa uns quants anys ja? De fet, he tingut com un flashback a l'arribar en aquest acte de graduació amb una mica de nervis i en el mateix cotxe, de fet, que fa 23 anys, que és un polo que em vaig comprar durant la carrera de vacances. La meva promoció va néixer de les classes a l'estació de França encara, de les converses amb els companys i companyes, els passadissos plens de fum, de les cigarretes, encara es fumava els passadissos, dels cafès al bar de l'estació, de les pompeufarres. No teníem encara aquest campus tan fantàstic del que heu pogut gaudir vosaltres, la biblioteca de les aigües, aquesta cafeteria, però van ser uns anys molt importants que m'han marcat professionalment i personal. He de dir. Recordo, tal dia com avui, el 1999, el segle passat, la satisfacció d'haver completat una etapa, però també diria que una mica d'angoixa o quasi de por, de por de que la decisió equivocada em portés a un camí equivocat, parlant de camins. Crec que el missatge més important que us podria donar avui és que si poseu en pràctica el que heu après, no hi ha camins equivocats. De fet, els camins convergencen, fins i tot aquells que sembla que t'allunyin de l'objectiu inicial. I que l'important és seguir avançant i aprendre de les experiències, seguir avançant amb més força, amb compromís, amb passió, amb dedicació. No hi ha cap camí que sigui sempre pla, sempre fàcil, hi haurà reptes, hi haurà èxits i fracassos, però no perdeu mai la passió i la motivació, perquè aquests són els ingredients fonamentals per fer que el que feu tingui sentit. I quan el que feu té sentit, no hi ha res que no es pugui aconseguir. Però si perdeu mai la motivació, o si sentiu que el que heu elegit no té sentit, llavors potser és moment de canviar. Gradoades, graduats, esteu preparats? Alguns entre vosaltres potser teniu ja una idea clara del que voleu fer de qui endavant, potser un màster, potser unes oposicions, potser una pacentia, un bufet d'advocats, d'altres potser encara no ho teniu del tot clar. L'important és saber què us agrada, què us omple, què us fa somiar. A mi m'agradava el dret internacional que el meu somni era treballar en un organisme internacional. Semblava un somni una mica abstracte i una mica difícil d'aconseguir. Abstracte perquè no sabia exactament en què es concretava, i difícil perquè no coneixia ningú que treballés en un organisme internacional. Vaig triar-ho perquè em semblava que els principals problemes del món són globals i que l'impacte del treball internacional pot ser més gran. Així que quan va sortir l'opció de tenir una beca a Ginebra i treballar a l'alcomissionat, no m'ho vaig pensar dos cops, i vaig deixar enrere un contracte permanent en un gran bufet d'advocats. Mai m'he repentit d'aquesta decisió, perquè vaig trobar la meva passió. Però és tan important i necessari el treball local i nacional com l'internacional, i de fet, aquest es nodreix i necessita als altres. Per exemple, un dels principals problemes actuals de les generacions joves i futures és el canvi climàtic. Una qüestió que les meves filles ja han hagut de prendre des de la primària, perquè seran elles i sereu vosaltres els que haureu de lluitar per revertir els efectes del canvi climàtic, perquè la nostra generació hem fracassat. Però hi ha initiatives importants a nivell nacional, regional i internacional per aconseguir per la justícia el que la política no sembla haver pogut assolir. Fa uns mesos el nostre equip vam treballar a la primera decisió internacional sobre el canvi climàtic. Per resoldre una queixa presentada per 16 joves, d'entre 16 i 20 anys, inclosa la Greta Thunberg. Una queixa contra 5 països d'arreu del món. En aquesta decisió, el Comitè dels Drets del Nen, va dir que els països podien ser responsables de la falta de reduir les emissions de carboni que creaven que afectaven els drets de nens i nenes arreu del món, i que els països els drets a la vida i el dret a la salut. Un precedent molt important per tots els altres casos que segueixen pendents en l'àmbit nacional i internacional. Per desgràcia, aquesta queixa no va tenir èxit, perquè va de ser declarada inadmissible, perquè no havien esgotat els recursos interns. Això vol dir que no havien plantejat primer a nivell nacional, a les juridiccions nationals, el cas que van plantejar a Nacions Unides. És un requisit. I, de fet, són els jutges nationals els principals garants dels drets humans. I és només quan falla la justícia nacional que es pot acudir a la justícia internacional. Graduats i graduades, esteu preparades? El dret pot ser un arma molt potent. Esteu preparades per utilitzar-la per defensar el que és just? La meva feina m'ha ensenyat que els drets humans permet tot el que fem. M'ha ensenyat que les societats més justes i tolerants són aquelles on la població té una bona educació, perquè, de fet, el pensament crític comença per desenvolupar-se a la universitat. Utilitzeu el que heu après per defensar els vostres drets, però també els drets dels altres. No creieu que hi hagi mai res que no es pugui canviar? Millorar. Perquè de les situacions més vulnerables es poden aconseguir els canvis més insospitats. Dels moviments socials els canvis més estructurals. Durant la missió d'investigació de la ONU a Chile, el 2019, per documentar violacions a drets humans o corregudes durant les manifestacions del que es va denominar estallido social, vam entrevistar molts joves que havien participat en aquestes manifestacions en hospitals i en comissaries. Molts d'ells lluitaven, molts d'ells van perdre la vista, de fet, per als valins que se'ls van disparar als ulls, i lluitaven per tenir, perquè es fes realitat, drets a l'educació, a la salut, que en semblen tan novis. Aquest moviment social, iniciat de fet pel moviment estudiantí a la Chile, ha aconseguit, o està a punt de aconseguir, canvis estructurals, que estableixin les bases d'una societat més justa, on l'accés a l'educació i a la qualitat, i a la salut, siguin uns drets i no uns privilegis. Això sí s'aprova la Constitució. Graduades, graduats, esteu preparats? En altres ceremonies de graduació, he vist que s'ha parlat de la igualtat entre homes i dones, i aquesta no pot ser una excepció. Els esforços, veig que hi ha, de fet, moltes graduades entre vosaltres, els esforços dels moviments feministes al llarg de les últimes generacions han fet que això sigui possible. Però no ens enganyem, això no és suficient. La possibilitat de les dones d'arribar càrrecs de lideratge o de direcció, tant en l'àmbit públic com privat, són molt menors a la dels homes. Segueix sent una realitat. Els rolls tradicionals de gènere, transmesos a través de les generacions, fan que encara les dones siguin ocupant o portant una càrrega major a la casa i amb la criança dels fills i les filles. El missatge cap a les dones no pot ser altra. No renuncieu mai, mai els vostres somnis a la vostra carrera. El missatge, però, també ha de ser cap als homes i, de fet, pot ser encara més principalment cap als homes, perquè us sumeu el moviment feminista, perquè vosaltres jugueu un paper fonamental per trencar definitivament amb els estirotips i les pràctiques discriminatòries i que permetin que siguem una societat plenament igualitària. En aquest àmbit tinc un cas molt trist però molt emblemàtic per mencionar, perquè una de les formes més clares de discriminació cap a la dona és la violència cap a la dona. L'Àngela González Carreño, no sé si alguns coneixereu el cas, va bé d'esperar molts anys per obtenir justícia per la falta de protecció com a víctima de violència de gènere, que va resultar en la mort de la seva filla per part de la seva parella. Després d'acudir el comitè de les Nacions Unides per l'eliminació de la discriminació contra la dona, se li va donar la raó i va de recórrer encara a nivell nacional fins al Tribunal Suprem perquè s'executés aquesta decisió del comitè. I en una decisió molt important, el Tribunal Suprem va dir que no és una decisió de la violència, sinó que es va dir que la violència de la violència era una decisió de la violència de la violència, no tan sols la vany d'Amnitza com a víctima de drets humans, sinó que va dir que les decisions dels comitès eren vinculants legalment. Sembla bastant obvi, però encara hi ha molts estats que continuen sense executar les decisions dels òrgans Internacionals que són basades en tractats internacionals. Per sort, aquest no va ser el cas. Graduats i graduades. de la Covid. Per classes a distància i restriccions, una època també marcada per les xarxes socials, la fragilitat de la privacitat per una miria de dades personals, una època també marcada per conflictes internacionals, el més recent i propèl d'Ukrania, però també d'altres més oblidats o menys coneguts, com Myanmar, Yemen, Afganistan, Liven, Etiopia, conflictes que han fet trontollar les fundacions de la pau i seguretat internacionals. La ONU és més clau que mai per poder afrontar els reptes globals actuals, però per fer-ho exitosament també necessita evolucionar, fer-se més democràtica, més eficaç. Tots i totes tenim un paper clau a jugar per aconseguir-ho. Aquells de vosaltres que exercireu com advocats, advocades, aquelles que us sumareu a la carrera judicial, us diré que no oblideu que el dret internacional forma part de l'ordenament jurídic intern, que els tractats internacionals ratificats per als estats són vinculants, són obligatoris, no us obligeu tampoc del principi propers persones. Graduades, graduats, si no us sentiu preparades, no us preocupeu, nosaltres el 1999 tampoc ho estàvem encara. Ho hem fet el millor possible però no ha estat suficient. Us toca a vosaltres lluitar per fer de la nostra societat, del nostre país, del món un lloc més just, més digna, més tolerant envers totes les diversitats. Però de moment és hora de celebrar, de disfrutar l'estiu i de felicitar-nos per haver franquejat aquesta etapa. Moltes, moltes felicitats. Gràcies. Si és a l'Anna Batalla per la seva lliçó de graduació i moltes gràcies també als membres del cor de la UPF i a la seva directora, Ayda Vera, que han interpretat la peça Good News, espiritual negre harmonitzada per World One's Calvary. I ara arriba el vostre moment, el moment probablement més esperat. A continuació seran lliurats els diplomes commemoratius als graduats i graduades de la promoció 2022. La marcada tendència a l'ALSA, d'aquests dies dels contagis de Covid-19, faran que quan aneu pujant a l'escenari intentem evitar al màxim tots els contactes interpersonals per prevenir, evidentment, tots els riscos de transmissió de la malaltia. Per això, quan pugeu a l'escenari, evidentment tothom ha d'aplaudir i, per tant, hem de fer que aquest sigui un acte també molt celebrat, però això sí amb les autoritats que ens acompanyaran aquí a la taula evitem aquests contactes també per evitar la transmissió de la Covid. I, per cert, un altre detall abans de començar, aquella d'allà que veieu i que està senyalitzada és la vostra càmera. Per tant, quan aneu passant per l'escenari podeu saludar, podeu celebrar que ja teniu el títol de graduats i graduades. I per poder començar demanem que pugin a l'escenari i es preparin per lliurar els diplomes Oriol Amat, rector Àngel Rodrigo, responsable de la Unitat de Coordinació Acadèmica de Dret i director del Departament i Anna Caballé, de Gana de la Facultat de Dret. Moltes gràcies. Primerament lliurarem els diplomes als graduats i graduades en dret. Els que assisteixen avui a l'acte són 218 i es disposen ja a recollir el seu diploma. Comencem preparats. Gràcies. Gràcies. Els aplaudiments que segueixin. Berta Bastardás Bermejo, Ana Desire Batista Molino, Natàlia Belmonte Falcón, Ferran Beltran Torelles, Bárbara Boguña Ortega, Jordi Boigues Piferrer, Emma Bote Tarridas, Carina Boixuk Sorosan, Ivan Boyero Martínez, Álvaro Bueno Gil, Teresa Bueno Martín, Marta Cabello Borràs, Mateo Cabrero Jiménez, Roger Callarissa Vilcet, Meritxell Calvis Botines, Maria Isabel Campané Payeres, Marina Campas Camps, Alba Campos Egea, Joana Camps Sant, Aurora Canta, Xeila Canudes per Arnau, Arnau Carol Fejula, Marques Anoves Lladonosa, Julia Casero Nieto, Maria Caseres Llanguera, Marc Catalán Castillo, Sofia Cespedes Antolín, Ilan Xambón Azeguri, Oriol Codina Barbosa, Aida Coll Coromines, Berta de Núria Colomé Comino, Mireia Colomo Cardona, Antonio Compañ Valverde, Ana Corbera Poc, Aina Cordo Santiago, Xènia Cortina Pérez, Denisa Maria Crissan. N'heu seguint els aplaudiments que no baixa el ritme, perquè sinó que només anirem avançant, així m'agrada. Carla de Ribot Arreste, Natàlia del Prat Goro, Ariana Dirit Pérez, Jair Eljawari Eloaja, Mónica Sofia Escudero Muñoz, Aina Escorcell Maso, Jara Espada Llopis, Éric Esteban Marín, Lucia Godalupe Eche Ribas, Bernat Fernández Castellvi, Mireia Más Fernández, Laura Fernández Vilges, Carlota Ferrer Ruiz, Margarita Saray Flores Vivar, Maria Fonda Bila-Uvac, Carola Forcadell i Ferrell, Gala Forero Julià, Mariona Freixes Rosines, Núria Fuster Cortés, Patricia Gallego Fernández, Raquel Garcia Alcarraz, Lorena Garcia Uara, Robert Garcia Morales, Marc Garcia Perdigue, Marta Garrido Salgot, Maria Garrido Celebona, Nia Gas Canyades, Ignacio Ger Garcia, Joana Gisper Ortreiter, Antóni Gómez Ibeyes, Ainoa Gómez Ilopez, Elia Gómez Muñoz, Inigo González Martinez, Marina González Yolivem, Lorena González Payo, Alba González Renom, Claudia González Torregrosa, Mariona Guardia González, Albert Guarné Piquet, Mario Guerra Molero, Guillem Gutiérrez Lasala, Xavier Allado Ruiz, Ana Hernández Ferrer, Paula Hernández Seguir, Marta Hidalgo Benavides, Martí la Greça Cumbriu, Clemente la Pousa Fernández, Pau López Baldevira, Naida Maridiaga Garcia, Meritxell Marc Badia, Carlota Martín Arderius, Raquel Martín Fernández, Carla Martín Molina, Alexandra Martín Mora, Yasmina Martín Ouchené, Esther Martínez Alonso, Gerard Martínez Casimiro, Paula Martínez Gustos, Javier Martínez Rodríguez, L'Aya Mazdeugaldiviga, Guillem Masnou Doménic, Òscar José Mató Martínez, Vivian Romenova Meanova, Gemma Mercader y Tomás, Caterina Milà Balj, Tamara Joselín Minaya Rosales, Àlex Miquel Sanchez, Maria del Mar Mil Barceló. Podem seguir amb els aplaudiments perquè a mesura que aneu avançant, van disminuint la intensitat Àlex Miquel Sanchez, Maria del Mar Mil Barceló. Aquests els hem dit, oi que sí? Javier Miravell, tants aplaudiments ens hem liat. Ara, Javier Miravell Puig de Líbol, Joan Miracle Avelló, Julia Molí Ramón, Julia Modragón Martínez, Jana Montraveta Llumam, Marina Moreno Fortuny, Francisco Javier Moreno Ordóño, Dana Muñoz Castillo, Natalia Murillo Soroche, Gemma Navarro Rufaz, Paula Nogueiro Martín, Laura Padró Igamo, Cristina Paes Pons, Josep Pallarés Guinovard, Maria del Rocio Palliser García, Andrea Paredes López, Nerea Paralejo Capellera, Aina Patinho Ipedrola, Andreu Pelliser Duró, Pablo Peña Maillín, Sofia Pérez Martínez, Cristina Pérez Martínez, Esther Pérez Petit, Sara Pérez Petit, Laura Pinos Galinsoga, Georgina Pons-Miquel, Claudia Pón, Claudia Prat Diaz, Roger Prat-Sicard, Daniel Prieto Aparici, Joaquín Prieto Fernández, Jordi Príncep Sancho, Aynara Ramírez Latorre, Maria Ramoneda Gásquez, Julia Rabentós Imateo, Quim Real Galí, Adrià Relares García, Miriam Rivelles Fernández, Alba Rincón Cívico, Antonio Rodríguez Agdila, Judit Rodríguez Muñoz, Ferran Romero Igonzales, Núria Romero I Luna, Laura Rosz Ferrer, Mireia Rubírez Sánchez, Julen Rueda, Yasec Ireneus Rimar, Víctor Sáenz Cordón, Agnés Sallarés Mercader, Núria Sanagustín Hernández. Aplaudiu, aplaudiu, eh? Vinga, va. Maria Sánchez Jaim, Judit Sánchez Fiménez, Guillem Seguí Carbonell, Ona Segura de Eres, Adrián Segura Moreires, Núria Serra Zamora, Emma Serrano Parramon, Sofia Serrano Ramírez, Maria Sofias Moreno, Julia Soler Sagarra, Amiso Monte Gel, Claudia Soriano Marésma, Bertha Taulatz López, Belén Tejera Esteve, Judit Tomás Martinez, Marina Tondo Ferriol, Maria Torres Ilaguna, Adrià Tobert Ibaí, Ana Tusset Pastrana, Alicia Urbano Marçán, Núria Uriel I Muchac, Maria Valenzuela Montero, Albert Vallès León, Natali Isabel Vázquez Gavilondo, Loreta Vila Codina, Aynet Vila Parramon, Adrián Vila Montoya, Cristín Jadir Vinerós Delgado, Glauza Viciedo Jiménez, Esther Zamora Gómez, Blanca Curiguela Lonso. Són els últims, però els aplaudiments ens s'igual de forts, eh? Ona Boada Garcia, Piches Álvaros, Bertha del Carmen Camacho Ribas, i Maria Neymonyos Gómez. Un aplaudiment que se senti tots junts, perquè alguns no us ho pugui aplaudir entre vosaltres, que se senti ben fort abans de seguir amb aquest acte de negoció. A continuació, es concediran els diplomes commemoratius als nous graduats i graduades en el doble grau en dret i economia o administració i direcció d'empreses. Els que assistiu, els que assistiu en aquest acte d'avui, sou 71 i es disposen ja a recollir el seu títol. Preparats, Anna Abel Fabregó, Maria Arques Albertí, Albert Arcos Dominguez, Pau Arínio Luque, Maria Arquet Castelló, Clara Badia Bogner, Marta Camós Pujol, Clara Canals Vidal, Sílvia Cenizo Madrigal, Maria Klopés Rigaul, Gemma Nerea Colom Alem, Blanca D'Aspis i de Montserrat, Adrià de l'Amor Diaz, Michelangel Fons Llinàs, Jana Fon Martínez, Ando Gallego Gracia, Alejandra Garcés Ojeda, Marc García Boix, Javier Alberto García Tercero, Maria Gardó Vinue, Enric Guerrell Claramun, Pere Giver Mejide, Maria Gili Icoma, Laura Ginot Blanco, Adriana Granada Tries, Gemma Grau García, Marta Guix Mingues, Alexia Gutiérrez de Quijano Martínez, Evelín Nicolaeva Lileva, Miquel Lara Blasco, Gemma Lleixà Barberà, els aplaudiments que van baixant d'intensitat, Daniel Lopez Oscot, Mónica Malaep Malaep, Llerac Iguinarth, Antonio Marta Miranda, Guillem Martínez Roura, Alice Catalina Matei, Abril Mendes, Celia Moran Ramírez, Antonio Orfila Enric, Nicolau Miquel Pasqual Vinimelis, Laura Pérez Montoliu, Marta Peris I Torra, Maria Pintos Ralatz, Marc Planes Ipoblet, Blanca Prat Ibaiarri, Arnau Ujol Peric, Mireia Ràfols Imiquel, Carla Rivalta-Miró, Núria Rivalta-Miró, Sandra Rodríguez Montaño, Marta Romero Serrat, Blanca Rosal Ayuso, Lucia Rosales Pérez, Sabina Ruiz Herrera Poyal, Lucia Saliete Escudero, Catalina Salva Mas, Irina Sanchez Gutiérrez, Elena Sanchez Moreno, Andrea Sanchez Vela, Pablo Serra Duplà, Aloma Serra Contí, Marc Serrano Pérez, anem aplaudint, que són els últims, però amaneixen el mateix aplaudiment. Jordina Soler Angelats, Ignacio Torres Gómez, Guillem Ulier Bertrand, Álvaro Vergés Sitges, L'Aya Sarza Arbusar, Damia Campamar Camí, i a ell és l'últim, per tant, un flora aplaudiment per tots vosaltres. Enhorabona a tots i fins aquí el lliurement de diplomes commemoratius a tots els nous graduats i graduades. Agraïm també la presència a l'escenari d'Oriol Amat Rector, Àngel Rodríguez, responsable de la Unitat de Coordinació Acadèmica de Dret i Director del Departament, i Anna Caballé, de Gana de la Facultat de Dret. Gràcies, i ara és l'hora dels discursos dels recents graduats i graduades que adreçaran unes paraules a tots els companys, familiars, amics i professors en nom i representació de la promoció 2022 de l'UPF. Primer de tot us els presento i després aniran pujant aquí al faristol. Fins aquí el dret del grau Andret, Adriana Granada, Tries, Ignacio Torres Gomes, del doble grau, Andret, Diaconomia o Administració i Direcció d'Empreses. Flaés, aquí davant de tots vosaltres fent aquest discurs i m'agradaria començar amb una frase que em va dir l'altre dia una persona aquí present que era una cosa així com amiga, ho hem aconseguit i crec que és un sentiment que molts haurem tingut de satisfacció i alliberament després de l'últim examen i per estar avui aquí, en aquest acte, que és una mica el corollari de tots aquests anys d'esforç que hem viscut. Quan vaig haver d'agafar el paper i el pis per escriure el que us diria avui aquí, el primer que em va venir al cap va ser Maria, qui ha significat la universitat per a tu. I bé, doncs aquest discurs serà una mica un resum de totes aquestes idees que vaig tenir i tinc l'esperança que vosaltres compartiu algunes d'aquestes idees que he tingut. Abans, ara mirant-me en retrospectives, sento que vivia en una espècie de bombolla, que jo venia d'estar a la mateixa escola amb la mateixa gent des dels tres anys i va ser arribar aquí a la Pumpeu i que se'm obrissin portes. Que se'm obrissin portes a noves experiències, a nova gent, a un nivell de creixement personal que no m'hagués pogut imaginar quan vaig començar. La veritat és que la universitat ens ha donat moltes oportunitats, que d'aquí uns anys tots guardarem la nostra memòria com molts bons records, des de voluntariats a través d'associacions com Mayasec, com a Xarrades i Seminaris a través d'Elsa o Unse, a Esports, amb les seves ecos i els seus campionats, que jo vaig tenir la sort de poder gaudir des de Taurons Rucvi, a pràctiques en grans espatxos i com a cirareta del pastís, finalitzar el grau amb una experiència internacional. Personalment, crec que Oxford m'ha canviat la vida. Crec que molts podreu dir el mateix al vostre Erasmus, que al final no hi ha millor forma d'aprendre que llançar-se l'aventura en un país que no coneixes, en una llengua que no és de teva. I per als que hem sabut aprofitar totes aquestes oportunitats, la Pompeu no haurà estat indiferent. I se'ns ha de reconèixer nosaltres també el nostre esforç, perquè hem donat molt de nosaltres i hem posat molt de la nostra part. Recordo a les tardes d'estudi, les nits també d'estudi, recordo a les 3 de la setmana 10 una mica la frustració durant la pandèmia i també el pànic abans dels exàmens. La veritat és que la universitat té moltes coses bones, però no tot és perfecte. I saber reconèixer que hi ha marge de millora és també una virtut. Per això pensar que la Pompeu treballa dia en dia per millorar perquè no es porti als estudiants al límit i que el famós ritme Pompeu no deixi estudiants enrere m'alegra bastant. I parlar d'estudiants, però sobretot estudiants que ho han tingut el doble de difícil amb la meva humil opinió, com per exemple la gent que ha hagut de compaginar estudis en feina o gent amb diversitat funcional que no ho ha tingut especialment fàcil, crec que cada persona és un món i ens hem d'esforçar cada dia per donar un tractament diferent a qui els necessiten, perquè només així aconseguirem arribar al més a prop del que és el paradigma d'igualtat. I ja per acabar aquest discurs m'agradaria que us quedéssiu amb el sentiment del que us he parlat abans, d'esforç, de lluita, de donar-ho tot, per donar-li una nova forma, una forma de tolerància, una forma d'agonomia, de comprensió i de flexibilitat. Perquè això ha estat un entrenament i ara saltarem al món real i començarà una cursa per arribar al més lluny possible. Mentre correm i quan arribem a les nostres metes, m'agradaria que fèiem aquests sentiments i siguem més comprensius. Més comprensius amb els que tinguem corrent al nostre costat, els que tinguem darrere, fins i tot amb els que estan davant, però sobretot amb nosaltres mateixos. Potser peco de massa optimista, però després d'aquests anys el que ha après és que quan ets feliç estudiant, treballant, o dedicant-li hores i hores a les coses que t'agraden, els resultats venen sols. Són gent molt capaç i no malinterpreteu. No serà fàcil i haurem de posar-hi moltes forts. Però crec que hem de cuidar-nos i saber cuidar, que és molt important. Ens mereixem sentir pau quan ens hi avem cada dia i moltes ganes quan haguem de frontar un nou dia. I per això hem de prendre a saber dir que no a les coses que ens treguin aquesta pau i saber dir més que sí a aquelles coses que ens facin sentir lleugers, que ens onin el sentiment que ens ha vingut de forma natural per tot l'esforç que hem posat i per les eines que hem adquirit al lloc de la nostra trajectòria. I ara sí, al final, dono les gràcies a la universitat per totes les experiències, per ensenyar-me durant tots aquests anys, i dono les gràcies per portar-me a conèixer tota la gent meravellosa que avui has graduat amb mi. Gràcies a vosaltres per escoltar-me. Que res ens aturi i us desitjo el millor. Buenos días a todos. Esperamos que no tengáis las sábanas muy pegadas. Es un hecho. La última copa de ayer no fue una buena idea, pero tranquilos, estáis todos muy guapos y es que la ocasión lo merece. Este discurso debe empezar necesariamente por dar las gracias a todo el personal de la universidad. Desde el personal académico al administrativo, PAS y PDI no solo han hecho posible este acto hoy, sino también han garantizado una enseñanza de calidad cada día que hemos pasado aquí. Hoy tenemos la suerte de graduarnos en una de las mejores universidades del país que, pese a ser muy joven, ha demostrado año tras año ser capaz de escalar en los rankings. También merece mención especial Pérez Ibert, nuestro eterno delegado. Creo que a estas alturas ya no puede más de nosotros, aunque suerte hemos tenido de él. No podemos olvidarnos de nuestros seres cercanos, familia y amigos, de los que hoy nos acompañan aquí de forma presencial online y de los que no pueden estar con nosotros hoy, quienes siempre han estado a nuestro lado durante estos últimos seis años. Sí, aquel examen no nos había ido tan mal como decíamos. Asimismo, mandamos una felicitación a distancia a aquellos opositores de nuestra promoción, que no han podido estar con nosotros en el día de hoy debido a que están afrontando ya sus primeros exámenes. Podéis con todo y tener la certeza de que vuestro esfuerzo habrá merecido la pena. En esta universidad existe la tradición de numerar las semanas del trimestre, de la primera a la décima. Recuerdo que hace unos años, por el grupo de WhatsApp de la clase, yo misma escribí un ¿En qué momento estamos en semana tres? Vaya, ha llegado el momento de decirlo. ¿En qué momento nos estamos graduando? Queda ya muy lejano aquel septiembre de 2016, en el que Mariano Rajoy, todavía era el presidente del gobierno, de Barça, la conformaba Messi, Neymar y Luis Suárez. Todo comenzó con aquella clase de teoria del derecho, hace casi seis años, previa al curso de introducción a la universidad, clase a la que muchos, por cierto, nos enteraron a la que había que acudir. Y es que ya se veía que la cosa empezaba muy bien. A partir de ahí llegaron multitudes de experiencias, entre ellas los primeros seminarios, aquello que tan pomposo parecía al principio. Los primeros exámenes y un largo, etc. Más allá de la vertiente académica, también se ha tratado de una experiencia vital de la que hemos aprendido, también los unos de los otros, y hemos crecido juntos. Y que hoy nos han dado las herramientas y competencias para enfrentarnos al mundo de hoy. Vivimos momentos complicados. Tras la crisis post-Covid, la escala de Dica en Ucrania y la actual situación de inflación y crisis energética. Pero me gustaría ser optimista y decir, con total seguridad, que creo que estamos preparados para capear de temporal. Es innegable que la época del coronavirus es realmente el periodo más complicado que hemos vivido en estos años universitarios. Sin embargo, como te den esta vida, en los momentos más duros y pandémicos se pueden rescatar recuerdos luminosos. ¿Cómo olvidar las bienvenidas personalizadas de Juan Antonio Andino? ¿Los discursos de ánimo, de al ver la marca, o el naturalmente no hay revisión de ahora, señor? Siguiendo con la estela de nuestros recuerdos en la universidad, la verdad es que sería injusto mencionar solo algunos momentos emblemáticos, pero intentaremos ser representativos. Pero es que cómo no acordarse hoy de aquellas clases de Fernando Cerdá sobre los antecedentes bíblicos del derecho concursal? Al ministro Bertran y Mussitu, creo que todos sabéis quién es. Las lecciones de Jesús Silva, aquellas en las que aprendimos que siempre existe una historia digna de protagonizar cualquier lección de derecho penal. También las metáforas de Giuseppe Sandiumenge, quien nos enseñó que un cuadro de Ramón Casas es un ejemplo universal y que el derecho de propiedad es, en definitiva, una naranja. Las preguntas sorpresas de nuestro rector Irolamath, a pesar de que creo que todavía nadie sabe lo que son los accruals, y cómo no, por último, los temidos exámenes de econometría de Jaume García, y también para que negarlo los de recuperación. Desde hoy afrontamos, pues, el reto de la veteranía, ya como alumnis, el triple reto de seguir trabajando, de seguir sirviendo y de poder explicar a las futuras generaciones que hoy dejamos una universidad pompeufabra un poco mejor de la que nos encontramos. Y con la esperanza de que continúen nuestra labor, como nosotros continuamos la de aquellos que nos precedieron. Y es que, como decía Saramago, los momentos perfectos, sobre todo cuando Rosa lo sublime, tienen el gravísimo contra de su corta duración, lo que, por obvio, podríamos no comentar, de darse la circunstancia de existir una contrariedad mayor, como es la de no saber qué hacer después. Y es cierto que algo de esto hay en el día de hoy, la incertidumbre de no saber qué es lo que nos depara el futuro, pero también sé que cuando levanto la vista ellos miro, no sólo estoy mirando a los futuros grandes abogados del país, sino también a los jueces ante los que se batirán, los notarios, abogados del Estado, consultores estratégicos o incluso inspectores de hacienda. Y aprovechando la ocasión, nos gustaría pedirles a estos últimos, como fiscalistas que somos, tanto Adriana como yo, que por favor que sean compasivos con el contribuyente. Y es que el derecho, como sabemos, no es una ciencia exacta y donde unos puedan ver evasión fiscal, otros defenderemos la existencia de optimización, que la verdad es que nadie me podrá convencer que no es buena bastante mejor. Así que Pablo, Nico, ya sabéis. Prova más aparte, la conclusión que puede extraerse es que estamos ante futuros, que ahora serán divergentes, pero de que estoy seguro de que tendrán como mínimo como un denominador el éxito de todos los presentes en aquello que os propongáis. Es por ello por lo que sugiero que afrontemos este futuro, no sólo desde la certeza de que esta etapa que hoy finaliza ha sido la más importante hasta el momento, sino también desde el convencimiento de que lo mejor está todavía por llegar. Así que sólo me quedaron las gracias y la norabuena. A vosotros soy protagonistas, graduados y graduadas. Pero la verdad es que me niego a desearos suerte y es que creo sinceramente que no la vais a necesitar porque el futuro es vuestro. Muchas gracias a todos. Moltes gràcies a la Maria, la Adriana i l'Inafio per aquestes paraules. Seguim ara amb els discursos i és el tor d'en Montserrat Vendrell, presidenta del Consell Social de la Universitat Compeu Fabra. Una salutació al rector i la comunitat universitària. En orabona, a tots els graduats i graduades, us adreço aquesta felicitació en nom propi i del Consell Social de l'UPF, que tinc el plaer de presidir. Com a universitat, rendint comptes anualment amb cada nova promoció que s'incorpora el teixit social i productiu. Vosaltres, com a ciutadans i professionals, que heu tingut el plaer de gaudir un privilegi que és el de la formació pública de qualitat, també esteu cridats a fer-ho. Des d'avui sou els nostres millors embeixadors i embeixadores. Tingueu present la necessitat del retorn a la societat i a aquesta universitat i contribueu a que l'UPF mantingui el seu prestigi i la seva qualitat perquè futures generacions també en puguin gaudir com ho heu fet vosaltres. Sou al final d'una primera etapa d'un llarg viatge. Porteu-m'ho orgull l'emprente del que heu après aquí i no parlo només dels coneixements, parlo d'actituds davant la vida, de la passió per aprendre, de viure amb responsabilitat i sentitètic. L'any 2005, l'escriptor David Foster Wallace pronunciava, davant d'una promoció universitària com vosaltres, un discurs que després va recollir en el seu exquisit llibre L'Aigua és això, que comença amb una paràbola. Hi havia dos peixos joves que van nedant i es troben en un peix més vell que n'hi ha en direcció contrària. El salut de mal cap i els diuen, bon dia, nois, com està l'Aigua? I els dos peixos joves continuen nedant una mica més i al final l'un mira l'altre i fa. Què di monis és l'Aigua? No s'ha macut una manera millor de convidar-nos a l'escript crític, està desperts i a saber triar a què cal parar atenció per treure profit de l'experiència. La nostra societat necessita més que mai ciutadans amb imaginació i oberts al món, que defugin fanatismes, que sàpiguen pensar i tingui la passió per canviar el món que els ha tocat viure. No ho oblideu mai, l'Aigua és això. Moltes felicitats a tots i a totes. Ara és el tor d'Oriol Amat, rector de la Universitat Pumpeu-Fabra. Bon dia a tothom, estudiants, graduats i graduades, família, amics, personal de gestió, professorat. Avui és un dia especial, segur que sempre el recordarem, especialment els graduats i graduades, les famílies, els amics, i també sou una promoció especial. Una promoció especial especialment per què heu viscut la pandèmia, pràcticament durant dos cursos acadèmics, és quasi la meitat de la carrera que heu fet. La pandèmia ens ha posat a tots i a totes molt difícil, ens anem sortit, va la pena recordar... Bé, ens anem sortit, la pandèmia segueix. Però diguem-ne que la situació que hi havia quan no hi havia vacunes, quan no sabíem que hi hauria vacunes, que no sabíem que les vacunes podien ser efectives, doncs realment era una situació molt diferent de la que estem avui. Però tot i així pot passar qualsevol cosa. Recordeu que els economistes, si alguna cosa no fem bé, també són previsions de futur. Bé, a les hores en relació amb la pandèmia, un tema que volia destacar és un agraïment que tenim des de la Universitat per l'actitud amb la que tots i totes heu actuat durant la pandèmia. Heu estat el lloc on havíeu d'estar ajudant, comprant una situació molt complexa per tothom, i per això ho vull manifestar aquest agraïment, més extensiu al professorat, al personal de gestió i a la societat en general. Jo us vull donar, bàsicament, quatre missatges. El primer és recordar que avui heu fet un cim molt important. Fa uns anys us vau proposar pujar una muntanya, una muntanya molt alta, i avui heu arribat al cim. Heu fet el cim. I per això us hem de felicitar. És un moment també per agrair a totes aquelles persones, especialment la família, les amistats, les parelles, que us han ajudat a fer aquest cim. Per tant, és un moment per recordar-ho i recordar-ho sempre. Sense la família, les persones que us han ajudat a fer el cim, no estaríeu aquí. I no podríeu escalar les muntanyes que vindran a continuació. En aquest primer missatge el que volia recordar és que sou persones afortunades. Recordeu que, en el món de cada tres persones, n'hi ha una que té accés a estudis superiors, el 30 i el 40% de la població. Per tant, sou persones afortunades, heu tingut l'oportunitat i l'heu aprofitat. Heu tingut sort d'estar on estàveu, hi havia una oportunitat i hi havia un autobús, i amb el vostre esforç heu arribat al cim. Aquest és el primer missatge que volia destacar. El segon missatge té que veure amb la incertesa. Voleu que des de fa temps es parla continuament d'incertesa, d'una incertesa creixent. El ser human normalment tendim a oblidar el que hi ha més enllà d'un o dos anys enrere, tendim a oblidar-ho. I, en el moment actual, molta gent pensa, de fet, el pensament més generalitzat és que el nivell d'incertesa és màxim, més incertesa que la que hi ha hagut mai. Bé, sobre això us volia recordar dos moments. N'hi ha un que el recordareu molt bé, un altre potser no, però que són moments propers, que són moments que crec que el nivell d'incertesa era molt més gran que el que hi ha avui. El primer moment és el mes de març, 14 de març de 2020. Aleshores veu acabar les classes de manera normal, i els dilluns ja estaven tots confinats i fent les classes, diguem-ne, amb streaming. En aquell moment no sabíem que hi hauria vacunes que serien efectives. Crec que aquell moment era de més incertesa que avui. Un altre moment, potser no el recordareu, però els familiars, pares, mares, familiars i amics, alguns, jo crec que molts ho recordaran, és l'octubre del 2008. Quan va fer fallir del bàncle amb brothers, el món econòmic se'n fonzava, anàvem a la fallida directa, i crec que aquell era un moment d'incertesa molt més gran. I això de més de creure-ho jo mateix, hi ha una publicació que fa al Fons Monetari Internacional, que periodicament publica un índex d'incertesa. Aleshores la incertesa actualment ho vaig estar mirant ahir, el divide d'incertesa que hi ha al món és dels més alts dels darrers 40 anys, però hi ha varios moments que n'hi ha hagut més, per tant, això vol dir que ens trobarem escenaris complicats, però ojalà que amb les eines, els mètodes, fixeu-vos en els coneixements que a l'universitat hem intentat transmetre, més que coneixements concrets, dades, fórmules, dret ni en poques, de fórmules, però dades ni en més, de codis, d'articles, el que és molt important és que recordeu la manera de com es solucionen els problemes, com s'analitza on es busca informació, i aquestes són habilitats que les necessitareu tota la vida, especialment la vida professional. El tercer missatge que volia comentar té molt a veure amb el que ens ha explicat l'Anna, i també la Maria Mey, l'Adriana i l'Ignacio també han fet alguna referència, sobretot l'Anna ho ha tocat en més de detall, que és aprofitar l'experiència que tindreu a partir d'ara. I aquí, quan l'Anna ha fet la seva brillant lliçó de graduació, pensava amb una dita que segurament recordareu que és quina diferència hi ha entre les persones intel·ligents i les persones molt intel·ligents. Les persones intel·ligents són les que aprenen de l'experiència. L'Anna, tindreu experiències, les haureu de viure, les persones intel·ligents aprenen de les experiències. I com són les molt intel·ligents, que estic segur que vosaltres ho sou, i els del doble grau, de dret, més d'una vegada ho havia comentat, les persones molt intel·ligents aprenen de l'experiència dels altres. Dintre d'una altra manera, aprenen dels errors dels altres. Els intel·ligents aprenen dels seus errors, els molt intel·ligents aprenen dels errors dels altres. Vol dir que aprofiteu els familiars més propers que teniu les amistats, les persones de referència que teniu, que les aprofiteu, que parleu amb elles per aprofitar les seves experiències i aprendre. Aquest és una recomanació, en el meu cas que tinc cinc físits, sempre els estic dient temes com aquests, sé que la probabilitat de que apliqueu aquesta recomanació és propera a zero, però igualment us ho dic. Intenteu aprendre dels errors dels altres. Passo a la darrera reflexió que us volia fer el darrer comentari, que fa un moment us parava d'un cim. Heu esclat un cim, esteu a dalt de tot. Bé, aleshores tinc la sensació que en la vida, tots i totes, anem pujant muntanyes, avui heu pujat una muntanya de les més complicades que hi ha, anem pujant muntanyes i quan estàs a punt d'arribar al cim, en lloc de començar a gaudir de les vistes, perquè avui i els propers dies heu de gaudir de les vistes d'aquest cim el que heu pujat, ja estàs pensant a la muntanya següent. Amb el qual el que passa realment a la majoria de la població és que et va pensant en muntanyes, en muntanyes les va fent i no gaudeix de la vista, de la preciosa vista que hi ha a la muntanya en el que esteu ara. Aquesta és la quarta reflexió que faria. Bé, acabo. Com he començat, moltes felicitats, moltes gràcies a totes les persones que heu confiat, que confieu en la Pompeu Fabra, els graduats i graduades, a les famílies, als amics. Moltes gràcies també a les persones de personal de gestió, personal del professorat, a totes les persones que feu possible aquest acte. Heu vist que en aquest acte ja han participat varios alumnis, ha participat la Magda, ha participat l'Anna, i amb això el que volia dir-us també és que avui no és el... Ens agrairia que no fos el vostre darrer dia amb l'UPF, el que ens agrairia saber de vosaltres. I això vol dir que si voleu participar o col·laborar amb les secretats d'alumni estarem molt agraïts i honorats. Per posar-us exemple, el mes de setembre, aquest mes de setembre introduirem una nova mesura que creiem que és molt interessant, que és destinar la setmana anterior, una setmana a zero o dies de benvinguda, tot una setmana per acollir els estudiants i les estudiants que rebrem, i durant una setmana els facilitarem la tarratge, el networking, les relacions, etc. I per això és molt important la col·laboració d'alumni i estudiants. En aquests moments hi ha més de 70 que s'han ofert voluntàriament per ajudant-se en aquesta setmana de benvinguda. I també un altre tema important. En aquests moments s'estan posant en marxa els quatre primers capítols, chapters internacionals de l'OPF a quatre ciutats, que són París, Londres, Santiago de Chile i Califòrnia, on núcleis de persones graduades de l'OPF estaran allà, són persones que treballen allà, que fan la vida allà, però que s'uneixen per col·laborar, fer relacions entre elles, fer xarxa entre elles i també quan una nova persona graduada o que es va agredir fa anys i que a terra amb una d'aquestes ciutats té la possibilitat de tenir una xarxa que li pot ajudar. Bé, per tant, un agraïment, una felicitació i en definitiva volem saber de vosaltres. Moltes gràcies. Moltes gràcies, Oriol Amat, rector de la Universitat, per aquestes paraules els nous graduats i graduades. Bé, aquest acte ja s'acaba. La Universitat Pompel Faure us agraeix a tots la vostra assistència i d'una manera evidentment molt especial els quins n'han estat avui els autèntics protagonistes dels graduats i graduades de la promoció 2022. Ens acomiadem també dels familiars i amics que són a l'auditori i de tots aquells que ens heu intentat n'asseguint a través d'internet i de les xarxes socials. Acabarem l'acte amb l'IMNA Universitari, el Gaudeamus Iguitur, que interpretarà el cor de l'OPF dirigit per a Ida Vera. No sé si ens sabeu la lletra. La teniu controlada? Us la sabeu de memòries? Si no, aquestes cares? Alguna són rient per no dir la veritat? Bé, no hi ha cap problema, perquè amb aquest ventall que us han donat, a darrere hi ha la lletra, per tant la podreu seguir i cantar-la també amb el cor de la pompeu. Quan acabi aquest IMNA, demanem els nous graduats i graduades que desfileu tots ja de forma festiva cap al fons, seguiu al fons cap a l'edifici de Jaume I, allà estareu tots convidats a una copa de cava per celebrar la vostra nova condició de l'Umni de la Universitat Pumpeu-Fabra i també en podreu recollir un record especial d'aquest acte. És aquesta especial promoció 2022 de la revista 360 graus de l'OPF, que us donaran també un cop arribeu també a l'edifici de Jaume I. Finalment, també demanem a tots els familiars i els amics que us uniu, evidentment, a la celebració i, per tant, acompanyeu a tots els graduats i graduades. Algunes indicacions per fer-ho tot una mica més ràpid, perquè hi ha moltes persones aplegades aquí. Les persones que esteu assegudes a la zona 1 acompanyeu la desfilada dels graduats i graduades i, per tant, sortiu per aquest fons cap aquí, a l'edifici de Jaume I, i totes les persones que esteu assegudes a la zona 2, 3 i 4, passeu a l'edifici de Jaume I per les escales d'aquí dalt i, per tant, sortiu cap a fora i us dirigeu cap a l'altre edifici. Ara, sí, espero que ja ho entès totes les indicacions, que eren molt fàcils, per tant, la copa de cava us espera. A Jaume I hem arribat al final, molt bon dia a tothom, fins a una altra ocasió, i gaudem-nos i guitu.