 Kære kollegaer, kære gæster, hjertelig velkommen til Aarhus Universitet til vores debat om forskningsfrihed og ikke mindst hvordan vi sikrer den. Lige om lidt derfor har vi en gennemgang af den rapport, som Vive har lavet og som bliver offentlig gjort lige før jul. Men den helt overordne konklusion kender vi nok alle sammen. 16% af de 1500 AU forskere, som har svaret på undersøgelsen, har angivet, at de har oplevet mindst en af tre typer pres på forskningsfriheden. Enten pres for andre resultater, pres for at udskyde offentliggørelse eller pres for at slet ikke offentliggøre resultater. 16% er ikke et flertal, men lad da ikke have sådan en syvlig om, at det er alt for stor en andel. Det er et resultat, vi verken kan eller må siden overhøring. Hvis vi ikke griber ind, så kan det ende med, at det undergraver vores troværdighed, og sætter spørgsmålstegn ved vores integritet og kvaliteten af vores forskning. Forskningsfrihed er ikke kun vigtigt for os på universitetet, den er vigtigt for hele samfundet. Hvis vi ikke skal op på den store klinge, så er forskningsfriheden helt afgørende for befolkningstillid til forskning og videnskab. Rundt i verden baserer vi altså mere og mere udbredt mistillid til samfundsbærende institutioner. Faktere og forvandsninger lever siden om siden, og mange ved ikke, hvad og hvem de kan stole på. I en verden, hvor alt kan være falsk, der er der entet, der ender med at være sands. Derfor er det helt afgørende, at vi beskytter og vi verner om forskningsfriheden. Hjemme i vores egen anden dam, der er stolen danskerne heldigvis stadig væk i udprede grad på forskerne. Og det har de god grund til, vil jeg lige bemerke. Men vi må altså ikke tage den tillid for givet. Derfor har vi inviteret til debatten i dag. Og derfor har vi i universitetsledelsen i et rigtig godt samarbejde med de akademiske råd og forskerners fællestilidsmand. Forslået en ret konkrete initiativer, der skal være om forskningsfriheden, og dem vil jeg vente tilbage til om lidt. Men lige her og nu, en stor taktale er, fordi I kom med, og en helt tærlig tak til vores inviterede oplægshåller og paneldeltagere Heine Andersen, Gitte Blikker Mathisen, Thomas Bjørnholm, som sidder der, Peter Mung Kristiansen, Mike Solvej Seidtengrands, og Sist, men ingen mindst, Anne-Marie Engel. Jeg ser frem til en god og fokbare debat, og jeg vil nu give ordet til vores sprækselmejster, Anders Korall. Hallo. Ja, men tak for ordet, og det er jo som sagt, jeg skal have en nye opgave her, det er bare at forsyge at styre ordet, og jeg håber jo rigtig meget på, at I bliver plattig af i debatten, når vi når det her til, så man kan se, at I har mit lejnet op til en debat, men inden vi når så langt, så skal vi have nogle indlæg. Og det første indlæg, det er fra Vive, og det er Rasmus Højbjerg, og han sidder deroppe, men det er svært at ikke være med, men vi er rigtig glad for, Rasmus, at du vil lave præsentationen om vores skrej, så hver skål, ordet er dit. Tak, går det ud igennem. Det går fint igennem. Det er super, tak, og jeg skal starte med at beklare, at jeg ikke kan deltage en person, når man gerne har optaget en måde i Københavnsson, når jeg ikke kan udse på det, og så gør man programmet tilbage til jordens vigtighed, for jeg har opstået det tid. Jeg skal også starte med at sige, at det er kun et tusind tak for, at jeg kan komme i Københavnsson, men jeg kan også huske alle til sidderne på, at jeg ikke er, at sige, hosverbander på Københavnsson, og det er jo min udsidling på hjemmet træerskoget, som også jeg ser, og som også er på sikkerheden på, men jeg har været vint til at lave opbron, så jeg kender selvfølgelig også Tim i min område, det er jeg. Jeg har opstået en arbejde for, at man kan give det frejske, men nu vil jeg finde ud af, at der er 3,2 andre. Er det det, der er? Ja, det er vi. Du har jo godt. Jeg siger, at undersøgelsen i forhold til, som så bliver øvet af forhold til at spille, målet af forhold til at spille, på de her steg er kun et af præsformer, som er, at det er præsfor at indtage forhold til, som tager præsfor at udspide op i grønse, eller præsfor at udlade op i grønse af forhold til præsport. Det er klare, at det er jo et vejl i forhold til den forhold, som det er, så det er troligt, at præsporten har brun. Men det er svi også ikke, at jeg har været meget som på, at præsportens prægede er jo også omfattet af nogle andre områder, kan du indvide. Men lige de her tre områder. Og selvom det her med, at man selv kan med til at vinde stemme, hvad der er på nogle områder, man skal tage op som præsport, eller også i forhold til, om der har ekonomisk frihed til at køre den præsport, som man ønsker som præsport, så er det nogle ting, som vi ikke kommer ind på en område. Det er der grundetil, at vi har vænget de her tre præsfor, som en vuesel. Og det er også en del, hvor der er typisk vildt værre, allerede lavet i en eller anden form for forskning. Man er lystet, og der har i konkret et fredig stykke forskning, som man kan forstille til, hvor man er omledt af de her tre præsforninger på. Nu går jeg ud til den næste side. Og vi har gjort det på, det er, at vi har simpelthen spørgsmået ud, til alle forskere på AV, og vi har tænkt, at han har prøvet at mærke, at der er så mange prøv. Derfor har vi så blivet op med en inventative intervjus, med 30 prøvster, som vi har nødt til at spørge, og det kan vi se, der har prøvet det samarbejde. Og vi har også, det er vi har tidigt at sætte ud til der. Vi prøvede altid til et størrelse, men så var det 3 procent på 34 procent. Og det blev, at vi skulle se, at vi ville se 30 procent, hvis vi trækker pvs. Vi har så lært at forholde sig, at vi så prøvede at undersøge, at vi har meget skævdighed, i hvem det siger, der har spredet. Når man kan sige, på de områder, vi kan sige, hvilken skævdighed, eller hvilke skævdighed, eller hvilke skudder, der kan se dig, der er en smule skævdighed, men der er ikke nogen, der har en stor skævdighed, i en kommende skævdighed, og der er en smule skævdighed, som betyder noget væsentligt, Både fra til... Det kunne være super interessant, hvor den fyr gynne og mærerede gør, for i situ briefingulas profession useful fourth world-lang believers. I dag kan vi så helt glande, for der er så mange situater, så exileeren, i svanger a where, bliver progressiveawaq, og det Kun compulsely mer i 모iden, og så skal jeg sige, at imens de krensidige overtager, de afslåder, og så ser vi ud, som vi kan sige i den hanset bedt. Hvis vi kigger på det, det er 16 procent, der bliver mere på os, så det er det, der står i den søg, der er mindst 1 type præs, og det er altså 16 procent af de inkommende besparenser. Samme svar er, at de har oplydet midt 1 af de her 3 type præs. Det er da 101 procent, som har oplydet alle 2 type præs. Hvis vi ikke kan sige det, som man kan sige, når man går op på en stor skala, er vi nogen, der har oplydet på 3 steder. Hvis vi kan sige, at de pågår op på 3 steder, så bliver det også forholdet til det, som vi er det knæst om. Det er noget, vi har været indenfor på, og vi har lært dem videre og se på, at de får til nogle opstillede scenarier. Hvis de ikke kan forholde sig følge, at de har gået deres forhold til stedet præs, det er over de her scenarier. Det er jo omkring, hvor vi måde deres supertive præs og præs. Men det er særligt, at deres opplevelse og præs er nu sammenlig med det, så det betyder på, at der ikke er meget godt at tale om, at det er præs af 1 type. Og det er også det, som er klart på, at de første type intervjues, altså de eksemper, som er frem på, hvor de første type intervjues, der har været til på vores intervjutsiv, når der har været tale om et præs på vores præs. Vi får til de eksempel, som har været før. Vi får altså til det sidste ting, og det er, at når man ser de 16 procent, det er selvfølgelig kun et indkommende besvaret. Men vi kan jo godt forestille sig, at det er sådan, at der er en større intervjus i et indtage i det her spørgsspiment, på dem, som faktisk har opplevt et præs. Så er det sådan, at dem, der er mere havne, har svaret at bruge problemer med oppe på et præs. Det kan vi jo ikke kunne gøre det i kvide, når de ikke har svaret på et spiment. Det er vigtigt at sige, at selv, hvis vi nu siger, at vi kunne måde, at der er ude at have 5, som har svaret, at de har oppødt mere sent til det præs, ude af det samlede, ude på det samlede, ude på det to, så er det stadigvæk, at det er på ca. 5 procent af brugstømmen, hvor han som har oppe oppe et præs. Så man kan sige, at det er sådan, at tale en anden del, det kan være, at vi er født med en præs. I går til, hvor 5 er også oppe på et præs, så kan vi se, at der har vi nogen intervjus på det, og der kan man se, at det er sådan, at dem, som har deltaget i myndighedsbetjening, og et stegt stegt stegt stegt stegt stegt stegt stegt stegt projekter, har haft en størrelsentynighed for at oplyde et præs. Ja, og så er der en forstørre projekter, og forstørre, om man kan lave det på under 5 år. Jeg øverhaver også sindssygt i et kæmpe størrelsentynighed for at ha en præs. Men det er vel ikke, at understrænd som jeg også sagde for, at det er præs, det findes på tværs af fakkurerne til, hvor købt set skal være krænseringsfog, så det er ikke sådan, at der er nogen, der har ikke opplyt over præs. Jeg er der overhovedet, så har han en størrelsentynighed for at oplyde et præs. Så det er der, hvor der er en størrelsentynighed for at komme til udtryk. Det er noget, som vi selvfølgelig kan ha på de kvalitetsetive interviews. Det er både Instagram og Instagram, som vi har sejret med, som vi har sejret med nogle kvotenter, så de er udtryk på, at det er både Instagram og Instagram og Instagram. Forhold til de Instagram, så er det selvfølgelig det her med, men det var forhold til de Instagram-sover, når de var altså tænkt ud i forhold til, at man kan sige, at man har tilføjet midler, men også i forhold til, at de kan gøre i gang til data eller lignende. Det var også samarbejdet med Instagram. For forhold til Instagram, har jeg tørret, så har vi så mødt med i forhold til, at der er skål af regnisk position, med de regnisk andet forhold til dem, der skudder og præs. Og selvfølgelig er det bedre, at præs godt, at man regnisk skal kunne se, at der var en anden, vi kunne prøve at komme så langt og muligt, og derfor måske har vi lidt næste forhold til, at vi kan gøre i forhold til. Og så har vi vist, at nogle af dem er nødvendigt, på det bedreste punktet til, så vi kan komme på flyver af præs, som vi kan komme til ud for at gøre. Så tror jeg, at jeg lige vil sprenge over, med det kan I lide, så jeg kan gøre om, at jeg kan gøre om. Den næste slag, så er det der med konsekvenser, og det var det, det der bliver gjort i forhold til forhold. Der er vi i forhold til, at man har oplevet præset, og det er jo ikke det, som har altid været til, men at man er næsten på det konsekvenser, og det har vi også lidt, lidt, om på de kværlige titulter, og det er der som, at man kan sige, nogle af dem, der er efter på det præs, man har oplydet og nogle gange, der har man ikke, og det er jo sgu, at der var en meget konkret instruktion, der de har været med til, og det er der med, selvfølgelig, der er et disprøvsvål, og det er der med, at man går på kompromis, og det kan man sige, det er det, der man oplever, og så er der selvfølgelig, mellem nogle elementer af, at det kan være forstået, som et fagligt diskussion, og nogle af de, hvor det kan være en god idé, og efter kom nogle af de faglige krav, hvor man er der også taget, og det er selvfølgelig, at man går på flydbegrænset, men det er klar, men de fleste forskere, har det selvfølgelig, som vi selv har lavet, og som de anser, at det er mest hæmpt, så er der jo tale om, en eller anden krav, hvor de kan komme på by, som sagt, er vi det mesteste. For at sige, at myndighedsmitterer, i de medieprojektere, som vi jo har lavet, har det største tydighed på flydbegrænset, så, så siger jeg på vores held, at det er noget, jeg mener, så på det måde er forskerne meget lov med overfor, at der er vildt at tale om, de er lov omkring de her projekter. Det er også vigtigt, at forskerne går også om forskerne individer, men også om en situation, hvor man holder fast i de her normer for to forskere, hvor man medser at styre dem, men ikke også for en lydbanerakking af, og åbryde det her præs, det er det, som vi kan opgjøre. Og selvfølgelig er det her, at der er en anden vej, om støv på lydsen, i forhold til at sikre for, at man ikke oplever, om støv på lydsen, men der er kun noget, men i hvert fald nu, så har jeg det, som præsenteret viser, i hvert støv. Så tager vi i den sidste. Der er meget, som er stående, som vi har lov til at sige for, det ene, det er, at der er, men der kan godt gå mere vanskeligt på det. Og i det her med, at der er en dobbeltede overvalg, man kan så forforske siden gerne ønsker, at der skal være noget mere præs, for at høre mere åbentligt om, hvor når det er præst, men uden overvalg, så ønsker. Der er ikke rigtig nogen, der på den måde, gerne vil være en sag, så på den måde så, så er man også lidt tilbage, under til at stå på, for eksempel, så er det en ombudspand, hvor man lige så havde, en ombudspand, som kunne være det, man kunne gå til det, hvis man har oplevet præst på sit forhold, som en i første omgang, måske tage sådan et forhængig person, som ikke kan vinde visning. Hvor har jeg kunnet at sige, hvor de her medlelger, der er gået meget tidligere? Tusind tak præstmus for kort og gennemgang. Det er så lidt, at Rasmus er lynd til at gå til byen og derfor, så er han ikke væk under hele seriensten, men han har dog en militi, at hvis der skulle være en spørgsmål, et særligt karakter, så kan vi ringe op til ham. Så det vil vi forsøge, hvis det bliver vedvindigt, men ellers skal vi lige høre ud i salen her, er der nogen, der har et optagende spørgsmål til Rasmus og til Rasmus? Ja, det er heroppe. Du skal lige sige, hvad du er om. Vi kan gå til sommerstiden, der er to spørgsmål, egentlig hvorfor at udelå det ude i historierne, og hvilke andre kan man udelå, at udskridningen af publikation kan skyldes, at man synes, at data er ikke godt så træt i gode, altså ude i den der stand, forskningsvis, du har lov at blive ude. Så er det en faktum, så er det ikke meget, hvis vi tager biologis på det her måde. Men med grund til, det er fordi mange biologis på det her måde, det er jo også så spørgsmålet, hvor man har blevet presset ind på de sidste 5 år, og det vil være, det vil være et biologis, som ikke har været, i en situation, hvor de spørgsmål, de gør også et resultat, tager ind på de sidste 5 år. Det skal vi være til den, hvor vi kan få ud og følge, at vi ikke har muligheden for at blive træt på. Så er det så, at man laver op til det nu. I forhold til det, hvad jeg huskede på de batterier, hvor jeg ikke har fået frej til gode, så er det klare, at det vil jeg godt forholde, til at få forkommet. Det tænker jeg, at jeg vil prøve mig, men jeg vil ikke sige, at det var her, at jeg har trød mig med musik. Jeg har ikke fået, for eksempel, et forsvundeskønskab, der er et tal over, at jeg kan vente på, at jeg kan få muligheden for at sige, at jeg har så meget ting, at jeg ikke så faldt i røven, at jeg har taget en bravlig diskussion, og ikke på den måske, som det bliver. Det er selvfølgelig klart, at vi gør det 100% for denne. Du forsvinder lige, hvor vi måske skulle sætte dig, lidt tilbage. Hvorfor skal jeg give røven? Det er fint nu. Filt du svarer på det spørgsmål? Det er godt. Jeg har lige et spørgsmål, også af Rasmus, når de ikke har spurgt til, eller om de har oplevet press, eller hvor mange, der har oplevet press, om de har efterkommet, altså i det sidste. Er det noget, hvor man har ikke gjort det? Vi synes jo godt, at det er selvfølgelig presset og udeopståret. Det er interessant, at det er diskussion lige på at sætte. Hvor er det? Det kan vi også have nogle situationer, hvor man kan diskutere. Hvor man når, når man måske har lægt at komme noget, eller det er fast på, når man ikke har været klar for det. Derfor synes jeg, at det er det særlere måde, og det er det mest. Så vi fokuserer på, at man har oplevet presset. Det er det, der har været vores generale. Det ser ut som om, der er flere større små, godt. For nu skal vi ikke give Rasmus en hånd, men det kan være meget. Så skal vi da op, hvis der bliver behov for folk. Men fortsæt gode dag. Og så kan jeg give ordet til projekten, den lille ting. Og du tager og så prøver vi lige at få lov til med det her slide show. Og Rasmus, du er selvfølgelig velkommen til at blive hængende så længe i går tid. Men indtil da, så velkommen til på hjem, og du har som sagt den, der tog initiativ til, at vi skulle have sat min åndersyndelse i gang. Men lad os gode ordet have. Mange tak. Som jeg sagde i min velkomst, så spiller forskningsfrihed en vigtig rolle for befolkningen for at den kan have tillid til videnskaben. Og det synes jeg, faktisk er den vigtigste rame for den debat, vi har her. Så bliver der lige justeret ind her. Forskningsfrihed er vigtigt, ikke kun for forskere og universitetet, men for hele samfundet. Derfor er det ikke kun universiteternes ansvar at forsvare forskningsfriheden. Det er også myndighedernes ansvar. Vi er som hedermes ansvar. Vi er politikernes ansvar. Det er vores alle sammens ansvar. Forskningsfriheden er vigtig. Og det skal ikke have sådan nogen tvivl om, at det er det synespunkt, vi har. Men nu lad lige vælge den nye anse på. I håbet om måske at være en lille bit smule provokerende for nogen. Absolut forskningsfrihed er ikke realistisk. Og jeg er heller ikke sikker på, at den er ønskelig. For det første, så ville absolut forskningsfrihed endet bære ubegrænset midler til fritforskning. Det kan vi selvfølgelig godt drømme om. Jeg kunne i hvert fald godt drømme om det. Men jeg ved også, det kommer ikke til at ske i realiteternes verden, og den er man nødt til at opholde sig i, når man er rejtere. For det andet, så kunne absolut forskningsfrihed også godt betyde, at forskerne i forringegrevet, ville føle forpligtelse til at lytte til resten af samfundet. Universiteterne er samfundet tegnet om, og dem, der betaler gilt, har både krav og forventninger til, hvordan vi udøver vores virke. Vi skal holde fast i, at kvalitet, transparent og integritet er styrende principer. Kvaliteten kommer af, at forskerne har frihed til at vælge projekt, metode og lave konklusioner. Transparenten ligger i, at vores arbejde skal lægges åbent og ærligt frem. Insikriteten består i, at vi holder fast i vores konklusioner, og vi giver ikke efter for presse. Men når det er sagt, så skal vi altså være instille på at lytte til andre stemmer, end lige vores egne. Vi skal kære, som vores viden er med til at beregge og påvirke samfundet, og derfor skal vi også interagere med samfundet. Vi er ikke nødt for os selv. Så det er virkeligheden også et spørgsmål om at ramme den rigtige balance. Vives undersøgelse viser klart, at det er vi endnu ikke helt lykkes med på Aarhus Universitet, og det skal vi så arbejde videre med. Undersøgelsen peger heldigvis også på, hvad vi kan gøre fremadrettet. Den bold har de akademiske råde og fælles til det smanden, hvad med til at gribe. Og før jul, der har holdt vi et utroligt godt seminar sammen med de akademiske råde, hvor vi diskuterede rapporten, og hvilke konkrete tiltag, vi kunne gøre for at få bedre situationen på vores universitet, for at lave konkrete tiltag, der kan hjælpe os til at få en bedre balance. Dem vil jeg komme ind på om lidt. Men først vil jeg godt lige sige et par over specifik om forskningsbaseret af myndigheds rådgivning og inteks hvilke virksomhed, som jo banger ud i undersøgelsen her. For det første synes jeg, det er rigtig fornuftig, at universitets forskere er med til at rådgive myndigheder og virksomheder. Når vi som samfund investerer miljarder af kroner i kloge hoveder, så er det da oplagt, at politikere, myndigheder og virksomheder også skal have gavn af denne liten. Vi vil undersøge, til at forskerne også oplever, at få gode faglige input ud af samarbejdet ekstern, så kevænsten kan altså gå begge vej. Men jeg vil heller ikke lægge skjule på, at når man indgår en myndighedskontrakt eller en kontrakt om inteks dækket virksomhed, så skal man ikke gå på kompromis med forskningsfriheden. Man aftaler måske, at det vilenskiver for rapporten før den offentlig gøres. Der er i længere selvfølgelig et dilemma. For hvor lang skal man gå, hvad kan man acceptere? Og her synes jeg, at det er vigtigt at slå fast, at det spørgsmål, det skal man altså ikke stå alene med som forskere. Der skal vi som institution trække grænserne og støtte forskerne og hjælpe dem til, at modstå det som kan komme. I forhold til myndighedsholdgivningen så mener jeg også, at vi har en selvstændig udfordring med at forklare rammerne for til offentligheden. Jeg synes, at i flere gange har I set, at vores forsker bliver mistænkt og gjort, sæt om det ikke har gjort andet end at udføre, hvad I har arbejdet af bygd og dedikeret. Det burde kalde på anerkendelse i stedet for, at man skal have spørgsmål ved forskernes altiditet. Derfor har vi også inviteret politiker og indbesmænd med i dag, som I kunne tale om, hvordan rådgivningsprocesserne kan gøres endnu mere åben. Men de har desværre ikke haft mulighed for at deltage, så den debat må vi tage med en anden lejlighed. Jeg forsøger ikke at skjule, at nogle af vores forsker oplever et pres på forskningsskridt i samarbejde med ekstern og interne prater. Der er pres på i forskningsverden. Fordi de laver det, ringe faktisk her. Vichtig. Men det den ene part oplever med en faglig dialog, det opfattet den anden måske som et pres. Jeg er med andre over en gråshole i forhold til, hvordan noget af en legitim faglig diskussion, og hvornår da jeg taler om et uakseltag, og i legitim pres. Det har undersøgelsen afdækket, at det oplevede press kommer for mange kilder. Men topskårende, det er myndighederne. Det er virksomheder. Og så er det med et stort sukk ledelseslag på universitetet. Vandgård det sidste, så er det bare at sige, det er ikke akseltabelt. Vi skal holde fast i, at ledere også skal kunne bidrage til en faglig dialog. Men det må altså ikke blive ud i et desider pres. Her har vi som ledere et særligt ansvar. Jeg tror, vi kommer til at tale om, at vi skal være bevidste om det asymmetriske makforhold, når vi endgår i dialog med forskerne. Men ligegyldet hvor meget vi strenger af sand, så er sandheden nok, at oplevelsen af press aldrig forsvinder helt. Men så er det altså også vigtigt, at forskerne får støtte til og hjælp til at modstå presset. Vi har som sagt haft rigtig gode debatter med de akademiske råde, og forskernes fællesfællesman, og der er forsket i nogle konkrete værktøjn. Disse tiltab vil blive drøftet i de akademiske råde her over foråret, og de faglige miljøer, og så vil vi træffe en konklusion på dem, når de diskussioner er færdige. Vi har jo godt rundt af med, at nevne et par, at vi foreslår et tiltag her til sidst. Undersøgelsen fra Vive viser, at det kun er de færreste forskere, der går til deres ledere, hvis de oplever at komme herunder press. Det skal ikke læksu på, at det kunne jeg godt håbe på, for det er faktisk en del af ledelsesopgaven at hjælpe forskerne til at modstå press. Men selvfølgelig, hvis forskerne oplever, at presset kommer for lederen, så er det måske ikke det første sted, man tænker på, men så har lederen som regel en anden leder, og på en eller anden tidspunkt så lægger jeg også gerne øver til. Undersøgelsen viser bare, at det kun sker i meget begrænset omfang, og det faktum er det, vi er nødt til at forholde os til. Vi kan ikke drømme tingene væk. Så forskerne skal have et andet sted, de kan gå hen, for vi skal have lige her ting på bordet, vi er nødt til at diskutere det åbent. Så derfor er det planen, at de akademiske råde på hvert fakultet udpeger en forskningsambassadør, noble ordet ombudsmanden nævnt, ovenfor. Det er noget med, at det er en beskyttet tid, at jeg bliver oplyst om, men vi har valgt betegnelsen forskningsambassadør. Et sted man kan henvende sig anonym, hvis man oplever, at forskningsfriheden er presset for at få råd og støtte, og en position som ansættelsesmæssigt vil være beskyttet over for negativ ledelsesmæssig tiltag. Ambassadørerne afgiver i anonymiseret form en rapport en gang om året, som tilgår det respektive akademiske råde og praksisudvalget. Og praksisudvalget dividesender denne rapport, sammen med deres egen årelige rapport til universitetens ledelse og til bestyrelsen. Vi forestiller os henvider, at praksisudvalgets befolkelser udvides, så ledes, at alle kan indbringe sager om brug på forskningsfriheden til dette udvalg. Praksisudvalget behandler sagerne med armslængde tilledelsen, ganske som det forår går nu, og afgiver indstillingen om ledelsesmæssigt tiltag til undertegnet, hvor efterdelen vi tager aktion, hvis der er behov derfor. På den måde både de akademiske råde og ledelsen kunne følge udviklingen hen over tid og effekten af de tiltag, som vi gennemfører. Vi lægger også op til, at vores kurser i ansvarlig forskningspraksis skal have en betydelig komponent om forskningsfrihed. Kurserne skal breddes ud som et tilbud på tværs af universitetet, der skal udarbejdes klar retningslinjer for, hvordan vi griber det her an, både af hensyn til medarbejderne men også af hensyn til de lokale ledere. Vi skal et helt tag sørge for, at betales åbent om forskningsfrihed i de faglige miljøer. Det er vejen frem, at vi tager helt åbent om det her og får det diskuteret. Og jeg er sikker på, at når det gælder til åbentighed, så kommer vi også til at have en åbent og forrømesfri diskussion i dag, og den ser jeg frem til mange takforåret. Ja, tak. Er der en endelig spørgsmål i ærder? Ja, men hvad skulle, så vil jeg bruge til rejtende Andersen. Og du vil ikke for meget sagt have en god og forskningsfrihed, så kan man altså ikke undgå at have en dej. Men hvad skulle du måtte tage i bord og forskningsfrihed med? Så... Nu har jeg 10 minutter. Tak for invitationen, og jeg går direkte på. Jeg har sagt til rektor her, at jeg har tænkt mig at sige et par pæne ord. Men ellers vil det nok mest at være kritik. Det kommer med, og de pæne ord kommer sikkert også. De kommer mest til sidst. Nej, når jeg bare starte med at sige, at jeg synes, det er opløftende at være lavet sådan en undersøgelse her og at jeg er helt sikker på, at vi kommer videre i debatten, fordi den her er kommet. Så tak for det. Men jeg vil tilgangspunkt være ligevel i de problemer, som jeg mest i øjnefandet, der vil jo høre det par gange. Det er 16 procent, som siger, de har været udsat for presse i forbindelsen med offentliggørelse af deres arbejder. Og det næste, der så kommer frem i en infobindelse, det er jo altså, at når man så kigger på, hvor presset kommer frem, så er det altså fra eksternie, men det er altså også fra ledelsen. Og jeg vil sige, jeg har jo selv lavet undersøgelse gennem flere år ikke, og talet 16 procent, det overrasket mig sådan set ikke. Jeg vil sige, jeg blev faktisk lidt overrasket over, at det så ofte var fra ledelsen. Og jeg vil sige, altså når man tænker over det, så er talen jo altså både 16 procent, og han får det komme frem. Det er altså en til skremmende oplysninger. Man kan egentlig godt undersåge, at der ikke er kommet et større ramerskrig. Det er jo skremmende oplysninger, at der er så mange, der har været udsat for presse, når der ellers skulle være publiceringsfrihed. Og man kan undersåge måske lidt over, at hvordan kan det være, og jeg tror desværre, at det nok blandt andet skyldes, at nogen tænker, så den er det bare. Så den er det bare. I hvert fald, den vil kende systemen inden fra. Så på den måde er det ikke så overrasket i en damerskrig. Og det er jo også stærke begymrende, hvis det er tilfældet. Det er jo sådan, at det er en helt afgørende forudsætning, og det har også nævnt af dig her, så det er i et oplyst demokrati, og for at vi kan have myndige borgere, men også for, at vi kan have fagkønlighed, og savlighed i beslutninger, i myndigheder, og virksomheder osv. Det er jo, at vi får helt to værdige, to hernige forskningsresultater. Og det kan vi ikke være sikre på, at få, hvis der taler om, at det har været udsat for press. Vi ved jo ikke, hvor ofte sær forskerne har givet efter, fordi det er press. Altså hvis man tænker på alvoren, og vil sige, at hvis sin forsker bliver udsat for press, enten til at ændre resultater, eller til at underlædere det offentligt, så er det jo noget, der kunne medføre i indringelse fra uredlighedsudvalget. Det ville være uredlighed, hvis man gjorde det. Det må man ikke gøre, og hvis man bliver dømt for uredlighed, så kan det koste karrieren. Det er jo altså rent, det man har været udsat for, og man må også sige, hvis man ser på, både eksternemænd, og sige, hvis det virkelig er rigtigt, altså at vise den her forsøg til at lægge press på en forsker, for at ændre resultater, eller for at underlædere offentligt gøre, så er det jo samtidigt magtmæsbrug, der kunne give anlægning til en tjenslig undersøgelse i en eller anden form for sanktion. Så er det voldigt, at det gjør det. Så det skal man lige tænke på. Og på den baggrund er det egentlig mærkeligt, at bag har været et større, større rammelskrig. Jeg kommer lidt tilbage til det her, men det er altså ligesom for at beskrive situationen. Der skal man også tænke på, hvad der også har været sagt, at det er kun et lille hjørne af hele problematikken omkring forskningsfrihed, der er undersøgt. Og jeg forstår godt, at man har ønsket at afgrænse det nødvendigelige, så man kan ikke få det hele med. Det må man lige akceptere. Men man må tænke over, at der er mange andre ting, der ingår i hele komplekset af forskningsfrihed, som ikke er blevet undersøgt. Det er godt, at man skal lære, men man skal også passe på ikke at bare så ensidigt lægge fokus på det her, og ikke tænke på de andre ting, som også vil høre med til forskningsfrihed. Og det er altså hele processen i de egentlige forskningsproceser, men så er det jo også det, der hedder institut journal forskningsfrihed, der er til institutionens forskningsfrihed, og så er det jo også det, der hedder kollegial forskningsfrihed, altså den kollektiv forskningsfrihed. Hvor meget kollegial sindstyret, hvor meget indflydelse forskerne har på de fælles beslutninger, det hører også med i begrebet for forskningsfrihed. Og jeg vil så lige nu tale om forskningsfrihed i en national perspektiv, og så er det noget, og da vil jeg lige sige, jeg har lidt sagt, så talen er jo ensidigt ikke overraskende. Jeg tror ikke, det er verken meget værre eller meget bedre, her på Aarhus Universitet, det er alle andre steder. Det vil være godt, hvis det bliver undersøgt. Altså det, jeg har læget at skrive om i en bog, det er jo ikke sådan en reprisktivt undersøgels, det er mere casebaseret, men altså den viser jo i hvert fald, at det er problemer også andre steder. Vi kan tage, altså det er problem med myndighedspartiet, de her mångårdskontrakter, som jeg gravede frem, og som jo så blev offentlig kendt i problemet, som det er en gyldigat. Skandale, som kom i februar 2016, var det vist, de her mångårdskontrakter, de har været brugte i overviks på mindst 5 universiteter, måske 6 universiteter. Det var nogle kontrakter, hvor man skrev under på, at de skulle høre noget med, hvad de fandt ud af, og det skulle de gøre ensidigt, de fik lov til at sige det, og hvis ikke de fik lov til at sige det, så skulle de tage med sig i graven. Det var bare hvad man skrev under på i disse kontrakter. Og det kostede mig sved i gemelig par år, at få disse kontrakter gravede frem. Og når jeg spurgte rundt omkring, så var det altså meget svært at få åbnet for lovsen lukket op. Men det kom så det i forbindelse med gyldigater, der blev det så også offentlig kendt. Jeg spurgte jo rundt på universiteter, og man skrev under på det også på københavns- universitetet, jeg sætede mit møde med Bjørnhold, og spurgte har i skrev under på sådan noget, det visste du ikke. Du sagde, jeg spørgede, det kan. Og så sagde jeg, det kan. Jeg skal spørge om min jurist. Og så fik jeg om siden, at jeg vidste, der havde været en kontrakt der, og så var der en journalist, der på en eller anden måde havde fået nys om det, som blev aktingssæt på københavns- universitet, så visste sig, der havde været syg kontrakter inden for de sidste sover på københavns- universitet, der indehøjde disse monkvores klausugler. Ja, og det visste pro-rektor på københavns- universitet. Altså ikke, og det ser jeg rigtig, du ikke visste. Men det siger noget om situationen, og det er altså en hensyn til, at accepterer den type af begrænsninger, som er ulovlige, klart ulovlige, ikke bare i stedet med principerne om forskningsfrihed, men også i stedet med forvaltningsloven, visste jeg jo. Så de jurister, klogere jurister, sidder og laver kontrakter, da i stedet med forvaltningsloven, så har klogere jurister på universitetene kigge ved disse kontrakter, og sagt, okay, dem skrev vi under på, og så har det kørt i hvert fald mindst 10 år på mindre 5 universiteter i adskillige styrelser og ministerier. Og det er jo altså en indikator på, hvor let man har taget på de her problemer. Det er klart det er undergravnet for ikke bare for forskningsfrihed, men også for troværdigheden af de rapporter og resultater, som kommer frem. Så det er godt, der er kommet hold på byen, og at det nu bliver diskuteret offentligt. Jeg vil nevne et andet eksempel, altså det er det, jeg mener, det er jo beklageligt, og kritisabelt, meget kritisabelt allerede sådan, altså gør det, men det er jo sådan tid, altså også meget kritisabelt, at eksternes gør det. Jeg har nogle sager her i Borgen og Kjemmgård, der er blandt andet en fra åndgårdmæssitet med en apostikprofessor, som bare meget openbundt med hensyn til, hvordan det stod til med, det hedder ind fra, ind fra rød, ind fra støj, ind fra støj, det var en meget undermæss, så det har jeg fra Rektor Finkerstam, det er nok under Rektor, han har sagt, at jeg gerne vil citere det, han bliver ringet opvandt direktør fra Windmillindustrien, som sager til, han kan ikke få lukket mod den program, det er Henrik Møller, hvis han var ansat i en privat virksomhed, så han blev fyret for længst, kan ikke gøre det sammen. Det vil jeg sige, det er uhørt, henvender sig til en rektor, med sådan en opfordring. Nu bliver Henrik Møller fyret om det, hvordan det hele hænger sammen, det er jo ikke helt kortlagt, men alene det, at det forekommer og at det ikke giver andet en til at ramme skridt. Jeg forstår ikke, at det ikke er altså, at 110-de går frem i milliarder, hvad vi er udsat for, det vil vi ikke finde os i. Det synes jeg, man burde have gjort. Men der er flere andre eksempler, som jeg gennemgår på, så det er ikke noget, det er ikke noget, det er sær tilfælde. Nu ved vi så, at det heller ikke er noget enkeltilfælde, nogle enkelte uhellige tilfælde, det er mere systematisk. Og der skal jeg så også nævne, selvom det er velkendt, måske jeg har været nævnt mange gange før, men altså, det er klart, man kan gøre meget fra universitets side og fra liddelsens side, men altså, der er jo også nogle stort rejle, betingelser som gør det svært, og der er jo altså de her to betingelser. Finansieringstrukturen er bare så meget ekstent finansiering, og altså, også det oplygte kortsigtede investering, som jo gør, at man bliver afhængig af så arbejdspartner, og så videre, og kan altså på den måde være mere modtagelig for press, end hvis man havde en mere stabil og sikker økonomik. Og der vil jeg altså skyde ind med det her med myndighedspektiv. Jeg mener, det er stærkt røsten for, og skadeligt for trovertigheden, at man har det her system med, at man kan konkurrence udsætte. Og jeg synes, der er nogen, der siger, jeg har jo sagt her, det er et undergrave af trovertigheden, og der er sådan nogle, der siger, man har ikke tillid til forskerne. Det har vi selvfølgelig, men det, at man har den finansieringstruktur, det er jo med til at svække tillid, hvis man forestiller sig, at man har et system, et land, hvor domstolen, de skulle søge, ekstalen bevigede til et land, altså, 50 procent der bæres udgifter til løn, rætslokaler, sekretærelser, videre, vil man så have helt sildet til uoverhængigende af de domme, der bliver over sagt. Uanset, hvor standhaftige dommene rette, det ville man nok ikke, man ville nok ikke sige, det er der ikke i urest, jeg synes, det er det samme, med hensyn til myndighedsbestemmen, men det er helt taget finansieringstrukturen, og det andet strukturelle, det er jo så, altså ledelsesstrukturen, som det er ikke nogen hemmeligheder, altså, jeg synes, at man skulle have noget mere selvstyre i anden form, og det er jo også det, der er fremhedsig i de forskellige deklarationer, og så videre, der findes om akademiske forskningsryder, der hører det med, at det er kollegial selvstyre. Hvad er nogen, der har sagt, at mit dansk system, der har man, ligesom, det værste fra to verdener, man har det værste fra pengeregimet, og man har noget af det værste fra hierarchi i systemet, og de går så i afgangse, og det er der noget om, altså. Og det er klart, det er der, hvad man skal ændre, hvis man skal ligesom til hundes hund. Det er så slut at sige, at det skal ikke hindre, det er nok ikke så lettere for at lave det om. Jeg tror, mange her vil sikkert være helt enige, at det ville være godt at for at lave det om, og det kan så være svært at gøre, men indtil vi får lavet det om, men jeg håber, at man gør så, at der er en hel del ting, man godt kan gøre, og det tyder så på, at der måske er sat noget i gang her, og i hvert fald, det er, at det nu er kommet frem, og at man nu ikke længere kan sige, om det er kun enkelt tilfælde i historiepiste, så er det ikke noget systematisk. Det mener, jeg er et fremskridt, og jeg tror også, at der måske ikke godt kunne have været lidt flere her, men jeg fornemmer i hvert fald også, når jeg snakker med kolleger, og så er det noget af selve, det er, at man har lavet det, og det er også sat nogle processer i gang. Det kan også høre, at der er kommet forskellige forslag. Så det, synes jeg, er opløftende. Også er det ikke kun ledelsen, jeg synes også, at vi forskere nogen mere end andre, har været for tilbageholdende, også med at gå ud, og afflige trætter. Det er den her, meget omtalt talsedskultur, som jo også forskere ligger under, og som måske det her, kan være med til at bryde, fordi jeg mener, at vi ikke altid skal klæde os, men vi skal altså sige, når det er nogen problemer, og deltager så åben i den oplige debat. Og det er selvfølgelig, dem der ingen anden ledelses kan ske på, som nogen her har, som kan gøre det med større stvæg, der ligger lidt afgang med dig. Så hvis nogle flere gør det, så vil det også være godt. Så tak for ud og tak for, at I har lavet den her undersøgelse, så det er mere debat. Så er vi i gang. Er der gode spørgsmål til Hejl Andersen? Er I ikke i tidenfølge, men Hejlars, så er vi ude. Hvem er det i tidenfølge, men Hejlars, så er vi ude. Hvem er det i tidenfølge? Jeg hedder Lotte Glyberg, og jeg kommer fra Universitetet, vi ser her på Universitetet. Vi er nævne, at det er sindssygt ikke overrasket dig, og det er jo 60 procent, men at det er overrasket dig, at en del af presset kommer fra ledelsen. Er du ude i det? Jeg har altså, jeg bygger jo, jeg har jo ikke lavet sådan en repression af tviv, jeg har ikke rigtig noget af statistik, så jeg bygger mere på, mere på, hvad skal man sige, de indtryk, jeg har været ud og snakket med en hel del forskere, og så er det noget, og de indtryk er lidt mere udstykt og vanskelig indtryk, jeg har fået på den måde, at der synes jeg, det er ikke så tit, jeg har mødt klager over ledelsen. Jeg vil jo også sige, det er jo også mit indtryk, det er svært at, det er heldigvis, alligevel svært at finde nogle ledere, uden til et middenkasket, de har på, som siger, jeg går ikke ind for forskningsfriede. Men altså, så hvis man gør det, så er det mere, så er det mere anud, og på en eller anden måde, fordi man føler sig tvunget til det, og det er noget, der er svært at afdekke, men der er nogle enkelte, men alligevel, som lige så stor en inddel af dem, der har udsat for press, som parer på ledelsen, som der parer på eksternen. Jeg havde bare ikke troet. Godt. Tak til pegnet, og så giver vi ordet videre, til Læggermati, som om nogen jo, har opvittet møtteligstjenet, tæt, eller præcis forregnet op, uarbejdet med det i 30 år, vi går lige klar til, og det er klar nu. Hvad skulle vi give? Tak for det. Jeg vil prøve at nyangere begreberne, og debatten lidt, ude fra min verden, som rådgiver i den her branse. Møndhedsrådgivning, der er omgangspunktet midtfald, det er landbrugskvæst af forudledning, og det har været rigtig meget til debat, så er jeg her efter vedtalsende landbrugspakken, og det kommer jeg lidt ind på her. Lad os se. Hvem er det, vi rådgiver? Det er miljø- og fødvejreministeriet, vi rådgiver om regulering af landbrug og nærhedsrådgivning. Vi laver novanerrapporter i en hel masse område, i Søer, i Havr, i Vandløb, landbrugspraksis og videre. Vi leverer det farvelige grundlag for evaluering af vandmiljøplaner, og senest også et grundlag for fødvejre landbrugspakken. Og så laver vi også rådgivning for EU i forhold til næstrafdektivet. Det er nogle af de elementer, jeg har været med til at arbejde med. Jeg vil sige, at mit indtryk er, at vi leverer forskningsbaseret og uvilligt rådgivning. Nogen kalder det møndighedsbetjening. Det synes jeg er dårligt over, for vi betagerer ikke nogen møndighed eller noget ministerium. Vi laver en rådgivning, den kan man tage, som den er. Vi har præstfaktorer, de tre her emner, om man ændrer forskningsresultater eller man udskyder eller dropper offentliggørelse. Og det er sat en første pen, jeg vil sige lidt om. Jeg har taget den her med, som blev udgivet af politikken sidste omkring den her tid. Og den siger, jeg spørger om, har du i forbindelse med forskningen for et politisk umtål, et emne, oppe ved at blive udsat fra press fra en politisk aktør, eksempelvis et ministerium, en styrelse, en parti, en interesseorganisation. Og i de 500 spurte der var det 7,4% og sagde, at sådan et press, havde det været udsat for. Og det skabte en hel del debat og fokus i megane, har de virkelig været udsat for et press. Det var derfor færdig. Det er også det hejne, han har sagt. Det er udfordret for forskningssprigheden. Jeg har måske lidt et andet syn. Fordi forskerne blev så spurt her, om de er ret ændret deres resultater. Og det blev de eksperter. Og jeg synes faktisk, det er sagskerne. Fordi det her, vi ved, om det betyder noget, den her press, man bliver udsat for, bliver man presset til at ændre sin resultat. Jeg må sige, må forskere være under et press. Jeg kan sige, det synes jeg rigtig faktisk godt, man må. Når man arbejder i så et krydsfældt som miljø og landbrug, så er det jo nævnt at tro, at man ikke er under et press. Det er et emne, der har meget, meget stor offentlig bevåndighed, politisk bevåndighed. Vi har sindssygt meget fokus på den rådgædning, vi laver på data-gåndelaget, på modeller, metoder, publikationer, på alt, hvad vi laver. Der er stor opmærksomhed, både for pressen, for interesseorganisationer, som bæredygtig landbrug, Danmarks Naturafredningsfraginning, landbrug og Fødevars, styrrelsenministeriet, alle er interesseret i det, alle giver en viss besiv med. Jeg bliver ringet op for ofte males. Det er et press, og jeg tænker, at det er helt unik motiverende forskningsfælde, der arbejder i, fordi det press skærer vores faglighed. Vi er træende, de er håndtere, så er det press. Vi er træende i, at vores forskning og vores udmændinger, der skal være data-gåndelag, der står bag alle vores udmændinger. Det er helt klart, det kræver nogle unikke, helt præcise arbejdsmetoder, og det kræver også en klar formidling at være indenfor det her fældt. Du får harvand med det samme, hvis du ikke er det. Så det bliver man trænet i. Det er klart, der må ikke være bænninger på, hvornår vores forskningsresultat, der skal offentligt gøres. Det er klart, at vi skal kunne komme ud med den forskning, og den rådgin vil lavere ingen tvivl om den ting. Så vil jeg sige, at grunden til, at jeg kan stå her, så skrossikker, at sige, uvildt i forskningsbaseret rådgivning, det er, at jeg tænker, grundig faglighed, det gør det nemme at lavere uvildt i rådgivning. Og jeg kan tage et eksempel, som vi har i overvågning, at alle de målinger, der bliver lavet i overvågning, det er på laboratoriet, der er satificeret. Vi har et kvalitivt mærke på hver eneste kemimåling, hver eneste nitrat måling. Det er et mærke på, hver eneste. Det er der to instanser. Det er alle de folk, jeg er i miljøstyrrelsen, der samler prøverne ind, og det er, at vores århus og universitetsforsker, de sætter et mærke på de her kemimålinger. Og jeg tænker, at når dagligere grundlag er i orden, så er det at se nemmere at komme med en klar uvildt i rådgivning, og er metoderne og forskning ikke i orden, så er det, det bliver uklare, og så er det, man bliver lidt meld. Så det er klar, at kvalitet, det øger forskningsfriheden. Det gør det være for nemmere at prestere den. Så jeg oplever stærk uvildt i rådgivningen, funderet på data, som faktisk her er dokumenteret af en høj kvalitet. Det er ikke ens betydende med, jeg tænker også, at århusuniversitet har været udfordret i alt det her møndighedsbetierning fra at være et universitet, hvor fokus var forskning, så kom man over i at skulle lave rådgivning. Det gør man ikke overnight, fordi der kræver noget ledelse på det her område. Og vi har nogle resultater fra den undersøgelse, som vi lige har fået noget videre om, at det er også et pressforledeseslag på universitet, da nogen føler, at man får press til at ændre sine resultater. Men bliver resultaterne så ændret, det er det heller ikke spurgt om, og jeg synes faktisk, det er vigtigt, at man får præcise spørgsmål og præcise svar på det her område. Jeg vil gerne problematisere lidt det her med, om det er et pressforledeseslag. Vores rødgivningsresultater, også mine egne, de gennemgår i en fagligt kvalitetssikring af nogen seksionsleder, som er fagligt funderet, og også inden man er en institutleder. Og hvorfor gennemgår vi det, det gør vi jo for at sikre, at vores stats og vores forskningsgrundlag understøtter de konklusioner, vi kommer ud med. Og jeg kan sige, for mit videre, jeg er ret glade for, at vi har den process. Jeg vil være ked af at komme ud med en masse pressen, som hvor konklusionerne ikke holder, og nogle undersøgelser, som jeg ikke har taget med. Eller der var en kollega, som synes noget tværs, det måsater af, hvad jeg synes. Jeg vil være ked af, at jeg selv skulle ud i pressen, og diskutere med min kollega om nogen resultater. Han var fuldstændig uenig. Jeg vil heller have diskussionen hjemme på mit eget institut, og have en god, livlig, givende diskussion, som så selvfølgelig kan madføre, at man udsætter tidspunkt for at publicere nogle resultater. Og det kan også betyde, at nogle konklusioner er vidt underbygget eller justeret. Jeg synes, det er en sund praksis, og det synes jeg, vi skal holde fast i. Men det er klart, man skal jo også at det skal være et formål med det, og det skal jo ikke være et politisk rebutin, og gøre sådan nogle ting. Så vil jeg lige nævne det her med, om forskere oplever munkur. Det var fra Gyllegate. Forskere på Aarhus Universitet blev bet om at levere tall og beregninger til Regerings Landbrudsparket, og de blev så udstyrt med munkur. Der var en af de her forskere, der var i fjernsynetv-visen, tror jeg, omvendt han havde fået munkur på. Og der står her, fydede de da her rektor? Nej, det er for, at de ikke skal gø. Jeg vil ikke kommentere lige nærke det den her sage, men jeg tænker jo også, at noget af det her med munkur, det er jo også et omdrejningspunkt. Kan man som professor udtale sig om hvad som helst? Har jeg lov til at mene, hvad jeg har vælt om alt, når jeg har set i kvælst og molekyle, alt inden for kvælst op, har jeg så ret, eller kan jeg med sin tro, udtale mig om det? Og nu har jeg sat en hel masse tekster og mænd på her, fordi jeg tænker, vi har faktisk rigtig mange, der er eksperter på det her område. Både nogen op i atmosfæren, miljøtistand, både i fjord, i havet, i søer, i vanløb, i den tørte våde natur. Vi har folk, der ved en hel masse om, vand og kvæst op, der bliver transporteret i vores året. Vi har nogen, der ved en hel masse om, vandbrug og rødning, og afbrød og vækster, nogen ved noget om brunnenvand, og nogen ved noget om virkelig midt, og vådenråder, borgpersoner, efter og hvor jeg skal komme efter jer. Det betyder, at når en professor bliver spurgt om et eller andet, så er man måske nemt i lige udtalt, så vil man lige vandtale sig. Derfor tænker jeg, at vi prøver at udtale os i, og holde fast i, at vi primært udtaler sig om, det forskningsfænden har et datagåndelag, der kan dokumentere tingene. Det vil være en sådan praktisk, og det synes jeg, vi skal øve os i. Derfor kan man som professor, jo godt måske synes, at man har fået et måned på, hvis man har sagt et, og så er der en anden institution, en anden person, det kræver faktisk meget med forskningsfrihed, og det kræver meget, at man er koordineret, og at vi har alle i ed. Så jeg sommer lige op, at forskningsfrihed er press. Ja, vi er under press. Vi træner, at vi interesserer sådan lidt press. Ja, konklusioner kan jo se, at så ændres andre forskere, om tjent er nogle faglige neder, under en kvalitetssikring. Selvfølgelig skal man ikke ændre konklusioner, hvis man som forsker er hunderprens sikker på, det her er det rigtige. Men jeg synes også, at den her kvalitetssikring er tillat, så er det noget med vundkvård. Jeg tænker, at vi skal øverst sige, kun at udtale os om os eget forskningsspil. Og så tænker jeg, at alle, hvor han er stor opgave, er sikker og koordineret, og har en god konklusion internt, men forskere og øgegiver, med det samme forskningsområde. Vi skal øverst sige at være klar, og vi skal øverst sige, at vi gav inden det her bæn. Tusind tak. Inden vi går over til Thomas Børnberg, så vil jeg lige opsløre her, om der er nogle spørgsmål. Det her er Thomas. Ja, tusind tak folk. Godt enligt. Jeg tænker, at der er en kunning i myndighed, som modtager og adgiver, og den myndighed kunne også have, men så til en konsolvent firma eller, i at sejre bare på mobilitet, at læse den naturlige opstået med universitetsforskning. Kan du se prøv at sætte på mig på? Hvor er det i at gøre noget særligt i det, i forhold til en konsolvent? Man kunne hemmet interiterere det, i forhold til det, og opstående med det, i universitetsforskning. Ja, altså, jeg tænker jo, at hvis du er en konsolvent i en privægt hjælp forhedsomhed, så har du særlig interesse i at opplyse den, der har bestilt opgave. Og så tænker jeg, at også på et universitet vi er vant til at arbejde med forskning. Udover vores røgvind også at have forskningsprojekter og være igennem radio af vores publikationer. Så kommer der, altså kommer man der til, hvor man tænker, at det her kan det passe? Så tænker jeg, okay, så laver vi et radio, så inviterer vi folk ind, og vi kender fra forskningsverden, der har ved noget om det her, og så får vi en udvillig stemtel på, er det rigtigt det, de her folk siger. Og det er en måde at arbejde på, som vi tænker er sådan, forskningspraktisk. Og derfor tænker jeg, at røgvind hører sammen med forskningen. Ja, det hørte jeg også. Karsten Ellsning er fra Danmark Institut for Biologisk Udannelse. Nu nævner du det der med, at der er lidt forskninger, hvor I finder, at I er under, og helt naturligt, under et pres, der er mange interessante i det. Og så sætter jeg, at det er fint, det er okay, det er så, at det skal være. Men hvordan? Der må da også existere, hvad vil det være, hvis det ikke er, at en træs og vision gerne vil have til at gøre med, hvis det er for tegnet. Det vil ikke bare, at forskerne giver efter. Det kan vi ikke mene til stand for, at min pres er lige tidligere. Altså, jeg vil sige der, hvor jeg har oplevet hverst pres, hvor jeg har tænkt, det her, det går simpelthen uaffagligt. Det er faktisk fra pressen. Altså, det er, når journalister ringer og vil have tænkt til at sige noget bestemt i en eller anden, hvad havde det, nyhedsinteresse, hvor han tænker, jeg kan lave en historie på det her. Og hvor man tænker, han kan ikke engang fysik i eksempelne klassevel. Og jeg bruger meget tid på at forklare op og ned, og så bliver togenhånden mere og mere skænger hjem. Er det ikke problem, så er det ikke problem, så er den. Og jeg tænker bare, det her, det går galt. Og så, ofte, så siger jeg, jeg vil gerne have min citat, hvis det er gennem sin, fordi nu bliver jeg lidt usikker på, hvor vi er på vej hen. Og så siger han, ja, men du må ikke, du får citatern, men ikke andet. Jeg vil faktisk gerne se, hvorfor en sammenhængd indgår i. Men det kan du ikke få lov til, fordi det, jeg har presset frihed. Ja, så siger jeg så, men jeg bliver faktisk lidt utryk. Ja, men jeg har lov til at sige, hvad som helst, at skrive hvad som helst. Du har sagt, siger han så, fordi du har udtalt dig. Jeg sagde, jeg har lige brugt to timer på at forklare dig, hvordan fysikken hænger sammen, og hvad der skal. Og der synes jeg, at jeg ser, at min faglighed kan måde presse. Der kommer så mange løse rykter, og skulle vi afmontere, at de rykter, der er når bærer dykke i lambrug lægger noget på hjemmesiden, eller pressen skriver et eller andet, så kan vi faktisk ikke lave andet. Så der synes jeg, at jeg bare skal presse et er utortligt. Tak til Gidde. Vi vender tilbage til diskussionen her efterfraget. Men inden vi når det er til, så har vi tiste indlæg, og det er Thomas Jørneren. Hvad sko, du er nemt tidligere i dag, men nu er du her som din helt anden ålder, fordi du er direkteret i løbenfronten. Hvad sko, bruger jeg dit? Tusind tak. Tak til Aarhus Universitet for at invitere mig og give de private fundes vinkel på den her utrolig vigtige problemstilling. Og jeg vil da godt stemme i det kor som, jeg tror, alle stemmer i, både som universitetsmand og som forskere jeg engang var, og som forskningstirektør, som jeg er i dag for en privat folk, så er der jo ingen tvivl om, at forskningsfrihed er helt utroligt vigtig. Og det er det alvor vigtigste grund til, det er vigtigt, det er det, der giver en bedste forskning, fordi forskning opstår ind i hovedet på nogle helt specielle mennesker, som kan se ting, som ingen andre kan se, og forfølge det i ti år, og fylde en hvidblæt ud på landkortet, hvor ingen troede, der var noget, det kan kun ske, hvis man har friheden til at forfølge idéer, de langt den langsigtede mulighed for at gøre det, og det er det universiteterne brommere, og det er helt utroligt vigtig. Det synes vi også i de private fonte. Og jeg må også understrege at udtale mig på, som forskningstirektør for hvilken folk, men vi har det snart sammen med de andre privat fonte deres. Jeg tror ikke, jeg vil blive modsagt i noget af det, men jeg har altså ikke vænt, og som sådan ikke representant for alle private fonte. Det første jeg vil starte med at sige, det er en meget god idé at spørge os, og jeg er glad for invitationen, fordi man kunne spørge sig selv, hvorfor hvad har de privat fonte med forstingssprit, spiller de over nogle rolle? Og her er tre plot, som er Dansk universiteteres eget tal. Det øverste til venstre, det er de basismider, som man tit taler om, som kommer ind af fordøren til universitetsrektorerne, som en forskningsbevilling umiddelbart, jeg har ikke taget uddannelsesbevilling med her. Den er også stedet. Men den er altså stedet, stødt henover årene, men er fladet ude. De sidste år, man er altså heller ikke fald, og ligger på en græn 10 milliarder for de Dansk universiteter sammen. Så er de offentlig fonte, det er den fri forskningsråde, innovationsfonden, grundforskningsfonden. De her, de lever af det, de bliver sådan, de er dem, der optager stødet nu, kan man måske sige. De er øverste højere, finanslån, når man skal spare sletter, når man skal give sletter, og reklamere sletter, så er det typisk det, at det sker. Man kan vel sige henover årene, det er 10 år fra 7 til 16, eller 17, som det er at vise, så er det sådan, med nogle fluctuationer, men det er dog nogenlunde stabil nivåer omkring 2,5 milliarder år, til alle fag. Det er simpelthen de aggregeret tale. Og nederst er det så, hvis man slår op i understændernes overtrendskaber, så ser jeg, hvor mange penge, men der er rent faktisk brugt det påkældende fra privatefonte. Og det er jo så et tale, der er stærk stine, det starter omkring miljarder, slutter omkring 2,5 miljarder, altså ved at overhale de offentlige konferenslånsatematere. Og det aller vigtigste, og det er vigtigste at beværke det, er at investere med 150-60 millioner. Og det, jeg hører på vandrøjerne, det endres så. Og det er klart, det giver dig anledning, så man ser de tale der, så det er den store bevægelse er, og det forplikter jo til en rigtig vigtig diskussion blandt både fronte, og minister, og politiker, og så universitets folk. Så tak for invitationen. Hvis man lige som skal se på Vilumfånden, det er de 250 eller 250 miljarder, der bruges i øjeblik, der er altså omkring 400-500 millioner, det er Vilumfåndens uddelinger til tekniske naturkindskab i forstning. Og de deles ud i tre hovedspor. Det ene er til unge, som skal starte der selvstændig forstningskarriere, vi deler lige 21 ude her forleden dag, 10 millioner hver, cirka. Det rokstjerterne kalder vi dem, det er de etablerede forskere, som har nået, er kendelsens tænere, men stadigvæk er fuld af liv og energi, og kan fortsætte i mange år nu mere afdække fantastiske ting, kost bare penge, og det er det, vi har. Og så har vi det, der hedder Vilum-experimenten, som er en anonyme af mindre bevillinger, vi uddelte 50 siskere uddøgn, 50 bevillinger og 2 millioner, og så bliver den bedømt blandt alle de andre idéer, der kommer ind, der kommer 530, og så arrangerer vi dem, med 3 individuelle bedømelser, og så kan de få nogle penge, hvis altså deres, når vi så ser, hvem de er, at det ikke er modstridt, med den idé, du har fået. Det er de 3 måder, som vi støtter, det danske forstningssystem, så er der også et årslægat, fra professorater, som pengemæssig ikke er helt så stor, men de 3 store er dem, der er i Lysseblå. Og hvordan understøtter vi så, at der er fri forskning? Fundasien for Vilum-fonden, for andre fonds, ser noget med et brett stort forskning, og vi skal dele cirka 500-600 millioner ud af dem, styrrelsen besluttede inden for teknisk natur, den skal. Så det er selvfølgelig en begrænse, men inden for den store, så er cirka en tredjedel af alt forskning i Danmark, så kan man altså stå og søge om lige præcis det, man vil. Og det vil sige, vi er, der er fuldstændig åbne opslag, der er ingen tematikker på forhold, typisk, man kan søge, man ved, og det er forskernes egen idéer, vi støtter, og vi har lige fra et motto, som hedder People Not Projects, som er selve netop understøtter, at det er forskernes egen idéer, som er understøtter. Og inden det her virkemedel til de unge forskere, det er jo om noget, et midt, et virkemedel, som understøtter, at vi skal have nogle unge mennesker til starte deres egen uafhængig forskning, helt efter deres eget hoved. Det må vel være, at komme meget tæt på definitionen af fri forskning. Så, vi prøver i hvert fald ikke at lægge nogle hindringer i vejen, i vores konkrete udmødninger i forhold til, at forskeren kan forvaltningsmæssig side, så hylder vi armslængte princippet vi kunne ikke finde på, at blande os i en forskning, og udværede understøtten, viser, at der ikke er mange, der siger, at jeg bliver ringet op ved hvilumfond eller andet dansprivaltfond. Nu skal du ikke publicere det der, det bruger vi ikke om. Der er lidt, men ikke meget. Så dels over for forskeren har vi armslængte, men også over for institutionen. Brihan sørger for, at Universitetslåns boksdag om forskningsfrihed er Brihans ansvar, og ikke vores ansvar. Det barker vi op om. Hvis vi opstår i en konflikt, så er det først, vi gør ringen til Brihan. Vi begynder ikke at oprette et forskningsfrihedspulti, eller sådan noget, som corona undersøger om universiteterne, men vi byder, som sagt, debatten meget velkommen. Endelig så har vi jo øret mod vandræderne. Vi besøger alle vores projekter, og vi snakker med uafhængige med de POD-studier, der er postdocs, og skutter være nogen, som sidder der brander, og har fået munkur på, eller et eller andet, mærkerne efter munkuren kan man stadig se. Så tror jeg sådan set, og så vil vi opdate, men det har vi altså ikke gjort. I nu, men det kan selvfølgelig ske. Vores reaktion på rapporten og nu taler jeg måske også som en gammel i går og i universitetsverden, jeg sidder også i Vindskabens Selskabs forskningspoliske udvalg, hvor vi også tager forskningsfrihed op til årets møde en bred forstand. Og da vi helt startede diskussionerne, så var vi sådan set enige om, at det var ikke den personlige forskningsfrihed, der var troet, det var mere ramme omkring. Men det viser jo, at jeres undersøgelser, at der er måske nogen mislyder, lidt ligesom trafikoheldt, men altså et er for meget, og 16% er også for meget og det er klart, at det skal man være meget mærksom på. Og som sagt, så noterer vi også bare for en god ordens skyld, at det er ved hovedkilden til begrænsning af forskningsfrihederne og pres på forskningsfriheden, kommer ikke umiddelbart i følge undersøgelsen fra de private funde. Så det sidste, jeg vil sige, det er, at så synes vi, at man skal dele en diskussion lidt op i to væslig komponenter. Det ene er forskningsfriheden for den enkelte og den kan jo blive kommet under press, hvis der står en anden person, en studleder eller en eller anden eller en initialist, og presser en. Så det er en type press på forskningsfriheden. En anden type press, det er at ramme omkring hele universitets forskningsfrihed. Og det er jo bare en anden diskussion, det koppler selvfølgelig til hinanden. Som Brian også startede med at sige, der ikke er forskningsfrihed fortsat uendendelig ressourcer og som folk, og som stat, og som universitet med basisbevinding. Og så er det jo en dialog mellem de tre parter, som mår føre til, hvor er den optimale ramme, som også bare tager institutionen, som fyrkan her, forskningsfrihedsinteresse eller mange folktidelsinteresse. Og det gælder selvfølgelig også en vigtig diskussion. For alle de danske universiteter, sådan at Danmark har til pas meget mangfoldighed i forskningsfældre og blandt yngere, ældre, erfarene og unge til, at vi står godt rustet til at møde det ukendte som fremtiden at bringe. Så derfor ser vi med store glæde på at minister, forskningsministeren, har indkaldt universitetsledelser over private forandre og over offentlig forandre til et nyt diskussion, rundbarstiskussion for forskningsfinansiering, som jo netop handler om at prøve at få kigget på de rammer sammen, og jeg tror, jeg taler for alle de private forandre. Vi er ikke interesseret i andet, end at høre hvad universiteterne gerne vil og hvad det danske folketing synes er vigtigt for Danmark og så være med til at prøve at gå i en konstruktiv måde i den dialog om, hvad vi gør best for Danmark. Så det var ordene fra én privat forandre. Tusind tak. Tak for her.