 Kære minister, kære borgmester og bestyrelse, kære medarbejder, studerende og samarbejdspartner. Jærtlig velkommen og tak fordi I kom for at fejre vores universitet. Mange tak til vores nye forperson, vil give det navntøfte og til resten af bestyrelsens medlemmer. Jeg salter i svægtende opbakning, og hvad de fulde input er særligt svært satt og også i universitetsledelsen. Det har været en udsøg for nøjelse af samarbejde med jer også i det år, der er gået. Vi har igen i året taget mod mange nye studerende. Ikke mindre end 6.803 dejlige unge mennesker fulde at gå på mod og sultne efter viden. Det giver altså en helt særlig energi og en sprydlende livskraft her på campus hver eneste år i september. Som blot et eksempel kan jeg nævne, at vores fantastiske studerende, de afholdt i sidste weekend, Danmarks største fredagsbar over Idrætsdag med cirka 15.000 deltager. Jeg var selv nede og hilse på, og jeg skal lige hilse og sige, at stemningen den var i top. Der er altså ikke noget at sige til, at de er som har vores daglige gang her på stedet, at vi bliver varme om i ærtet. Studestarten er og bliver den bedste tid på hele universitetsåret. Selvom jeg har fået fejre overhus universitets 55 års dag, så vil jeg egentlig i min tale mere dykke lidt længere tilbage i historien. I går var det nemlig præcis 254 år siden, at Alexander von Humboldt kom til verden. Det skulle være et billede af Alexander op på skærmel. Humboldt var en fantastisk naturvindskapsmand og en fascinerende karakter. Ombejlet er både konger og republikanere, elsket af poeder, så vel som videnskapsfolk. Han var videbegærdig og eventyrløsden som bar dæn. Det ene øjeblik udforskede han floden Cassi Quiara og fandt, at den forbinder sydermere kastomajestetiske flodsystemer Amazonas og Uri Noko. Dere påkastede han sig ud i en halsbrikkende bjergbestigning i Ecuador, for de som har fået det store overblik over landskabet. I det næste øjeblik så kaster han sig til jorden for at tale, hvor mange tusind blomsterhoveder der vokser på et enkelt træ, cirka 44.000, hvis man skal tro historien. Den væslevirken mellem det store og det små, det var noget af det helt centrale for Humboldt. Hans verden bestod først og fremst af sammenhæng. Sammenhæng mellem helheder og enkelt dele, mellem mennesker og natur, mellem videnskablige discipliner for Humboldt, der var alt forbundet. Den tanke, den har været fejre os i dag, for hvis der er noget, der kendtejner Aarhus Universitet, så er det, at vi er forbundet. På tvers af institutter og fakulteter, og man så er en dedikeret VIP, en tap eller om man er en af vores mange dygtige studerende, så er vi forbundet. Jeg er sikker på, at hvis den gode for en Humboldt kom forbi en af vores kampusser i dag, så vil han kaste sig til jorden og begejstre de aktag hver enkelt af vores videbegærlige medarbejder og studerende. Hvilket maløstet, fulde af ond nyskærlighed, hårde arbejde og kreativitet. Men han ville også gå op i båtårnet. Han ville se det hele oppe fra, og han ville straks få øje på sammenhængene. Han ville klare at kunne se, hvordan universitetet i stigende grader skaber forbindelse og værdi udenfor det smure. Ikke kun i form af samarbejde med andre universiteter, men også gennem samarbejde med partner fra såvælde en private som den offentlige sektor. Og i seers, så vil han se, hvordan vores dimitenter og vores i værksættere bidrager med viden og initiativ i hele samfundet. Jeg er derfor sikker på, at når Alexander Humboldt på vejen ned fra båtårnet tænktes sådan lidt nærmere over det, så vil han sende sin bror Wilhelm en anerkendende tanke for den universitetsmodel, sidst nævnte formuleret i 1810, og som op til vores dage har været mønster for universiteter i hele Europa. Også dette universitet. Wilhelm for en Humboldt havde ret. Universiteterne blev en succes udenlig og er udmålet i værdi for samfundet. De danske universiteter er en stor succes, dette universitet er en bravne succes. Det billede kan over være svært at genkende i den politiske debat. Her i taget sættes vi nærmest som et samfundsproblem. Og når der lige lige skal dreje sig op på volumen for populisme-knappen, så kan man høre udtryk som uddannelse-snobberi. Man kan læse bogtidler som de faglæger, de lærer des tyrannik. Og så kan vi også blive belægeret om, at det bestemt ikke er os, men de faglæger det, og kun dem, der kan sikre den grønne omstilling og løse samfundsudfordringerne. Heldigvis har vores næsten nye minister holdt sig for god til at hoppe på den lov. Gære minister, vi er meget glad for, at du deltar i års festen. Du har allerede besøgt os flere gange, og det sætter vi meget stor prits på. Jeg har med glæde konstateret, at du altid omtaler universiteterne, hvor studerende og medarbejder med respekt, og klarer til kendegiver, at du ikke køber synspunktet, om at vi som samfund kan overvide andres. Og det er meget vigtigt. Ikke mindst fordi, der blandt medarbejder og studerende på universitetet er en ganske udbredt opfattelse af manglen og opnagtning og disrespektfulde omtale fra store dele af det politiske etabelsesmangside. Så mange tak fordi en klar markering. Men kære minister, vi har ikke været enige om alt. Vi har ikke været enige om alt. Det har brændt lige forslag til kandidatereformen i ser afkortningen af et meget stort antal kandidatuddannelser faldt os virkelig for brystet. Det ende har vi krydset klinger over ved flere lejligheder, men tross dygt uenighed, så har dialogen været konstruktivt og den har været præde af gensidere respekt. Der vil så indgå en bred politisk aftale lige i enden sommerferien, og det er endte med en reform, hvor omlægningsprocenten blev reduceret betydligt. Og her skal man selvfølgelig notere sig regeringen hele tiden, jo har haft sit eget flere tag i ryggen. Men vi har altså under forløbet oplevet, at både ministeren og forlitspartierne faktisk lydde til vores synespunkter. Det er der grund til at kriterere for, skønt vi da gerne, har set en enolaver omlægningsprocent. Som en kærkommen krylde på aftalen, der blev taxameterløftet for de humanistiske og samfundsfaglige uddannelser permanentt gør fra 2025 og frem. Og i forslag til finanslov er taxameterløftet også sikret i 2024. Det sætter vi satte et stort pris på. Universiteterne er en vigtig samfundsaktør, og med den rolle der føler et stort ansvar og er til, der kan ansvaret også godt gøre ens. Kandidatet reform er langt den mest ingridende uddannelsesreform på universitetsområdet, så langt tilbage som nogen her i lokale kan huske. Implementeringen bliver en herkulisk opgave, men vi tager ansvaret på os selv, om vi ved, at det også kommer til at gøre ens. Vi går konstruktivt ind i arbejdet, og vi vil arbejde sammen med den øvrige uddannelsesektor for at finde de bedste mulige løsninger indenfor den ramme, der er besluttet. Jeg håber til gengæld, at ministeren vil sætte sig spidsen for at sikre, at aftalerne af de nye kandidater også forplikter sig. Flere af dem har nemlig opdagede, at averskandidater og aversrettede kandidater med virksomhedsforløb, det kommer til at stille krav til aftalerne, og det bliver sandelig ikke gratis. Det er derfor helt afgørende, at aftalerne i både den private og den offentlige sektor ikke blot bidrager med tomme ord og løse hensiktsakleringer. Og det er lige præcis, hvad der vil ske, men mindre aftalerne udsættes for at stærke og vedvarende politisk press, meget gerne krydret med et par præcise og velvalgte incitamenter. Endelig vil jeg opfordre ministerne og folketing til at følge Humboldt's eksempel og bevæge sig op i højderne og kigge ud over hele landskabet, universitetslandskabet, og ikke mindst konsekvenserne af de seneste års tsunami af reformer. Så vil man erkende, at det har været rigtig meget beteglstyring, ganske lidt retning, rigtig meget fokus på arbejdsudbud, og bundelinje, og ganske lidt på visioner og indhold. Hvad er det, vi vil med vores universiteter? Den samtale skal have en plads i det politiske rum, og jeg kunne godt tænke mig, at vi som sektor er med ind i rumt helt fra starten af samtalen, og I kan tro, at vi står klar. Aarhus Universitet er en stor arbejdsplads med godt 11.000 medarbejdelsmann, tættere hoveder. Det er dem, der sammen med de studerende udgør universitetet. De er universitetet. Det er ikke vores smukke bygninger. Universitetet består af levende mennesker, og det er jer, som jeg gerne vil henvende mig til nu. Tusind tak for jeres dedikation og forbindelige samarbejde i år, der er gået. Det har skabt flotte resultater år efter år, og også i det seneste. Jeg vil gerne udtrykke min store anerkennelse og tak til jer alle, hvad vi tilhører det, vi skal blive personale, det tekniske, administrativ, personale eller i jer studerende. Universitetet kan ikke udføre sine opgaver uden jer. Vi er forbundende på Aarhus Universitet. I er med til at gøre vores samfundere samfunderier, klogere og bedre forberedt på morgendagen. Så ret ryggen og tro på fremtiden samfundet har, og vi har i den grad brug for jer. Tak for indsatsen. Apropå talen, samtalen om landens fremtid, så tror jeg, vi gør kloget i at invitere vores unge mennesker med ind i dialogen. Man kan i stedet prøve at regulere de unge sadferie gennem lovgivning. For ligesom hårdtier, de er givet hen i den kolonne i national regnskabet der hedder Arbosudbud, den nye supervaluta, hvor vi forstår. Det er nu min erfaring, at de unge meget gerne tager ansvar også for samfundet. Men de vil ikke have løsninger trokket ned overhovedet. Det vil ingen af os i virkeligheden. Tryk af og modtryk, eller som Humboldt måske vil have sagt, alt er forbundt, tingene hænger sammen. Det gør i en dag mere end én forstand, fordi om lidt så skal vi høre fra en af de unge mennesker, som det hele i virkeligheden handler om. En og en gang. Tusind tak til jer alle, fordi I er kommet for at fejre Aarhus Universitet, og den sammenhæng vi er med til at skabe. Nu vil jeg byde rigtig hjertelig velkommen til det, der også studenter taler, Rune Bolsmand, Backe. Tak for at mærke.