 Житја свјетејх свјетителе Дмитрии Ростовскагу. Месяце Декем врија, в 25 дн. Сказаније о рождестве поплоти Господа Бога и спаса наше го и Иисуса Христа, от Божественого Евангелия и от свјетејх отец и достоверних повествователји Собранноје. Радфолепревокс.оог. Иисус Христово Рождество СЦБ. Обручени и бобивши преблагословени и матерје го, пречисти и деве Марии Йосифови, можу праведно јуже летам и Старо, 80-летнобо, и под образом сопрожества, освидетелство свето Григория Нискагу и свето Епифаније Кипрыскагу, данни и му вхраненје девствојја и в попеченје о неј, прежде даже не сните се има. Бјаше бојосиф мнима и муш Мариин, само јуже већчу охранитело свештенње богодивићиске чистотоје јеја и очевидни и свидетелне порочного тоја житја. Ибо тако изволјаше Бог Својго от пречисти је дева и воплоштенње тайнутоји ти пред д'яволом, девство матере своја пресвјетеја покрив сопрожеством, да не овест враг јако тајес цја дева, у нејже пред реча Исајја, се дева во чреве приимет. Почисом свидетелствујет свитејата Насии, архипискуп Александријски глаголја. Потребен бјаше јосиф к послуженју тајства, да дева аки мужа и мужа је славићсја, и отајец је сама је већчто д'явула, да не овест бјетиху тјаћтаја, как у бог с чоловеки пребиват и изволит. Как уже је свитеји Василији Велики и Глаголјет, зајже отајите се князи века сего јосифово умећлено бајст обрученје. И свитеју Анда Маскин, обручајец је Йосиф Маријја ку муж, да не оведав д'явол безмужно од дева и Христово рождество, одбегнет, сијејест перестанет ноштати и рода, и подвизати и одејов на зависть. Тој бајште од тољ екда прорече Исајија се дева во чреве приимет и родит, на зираше вся дивициј, екда кај од них заћнет без мужа и породит деву ју сушти. Устроје Боже је смотрени обрученје бајти деве Марије Йосифови, да јде вство пречисти Бого родици и в оплоштенје Бога Слово отајице прет мај князем. Преште обосовршенје познанјем плодским супрожиства пречистије дева Марије обретисије мужти во чреве од духа свята и растјаше чрево је светоје, вмћтајућте је в себе не вместима Бога. А нејпаће је кда поприбијте ји трех месицејј у Елисавете и возврти се в дом свој, тогда јаве показа се бајти непразна, ден од днера стошто внутр Божественому плоду и исполненјем обычного времени крожденју приближају што сеја. Еже овидеф јосиф бейст в недоуменњије и печалје в Елицијје, мја ће бују бейти бракуокрадуванну и смоштен се је старец зело в себе глаголаше, откуда је је бейст ције, а се ја не познах и ниже помислом на њосу греших и се непразна зриција. Увай, што сутвори сија, скијм пъде, хто ју прельсти, и что ас имам творити не вем? Обличу ли ју, јаку законопреступну или премолчусту да ради ја и моего? Аште ју обличу, то воистину по закону моји се ју в каменјем побијена будет, ју брашто се асја комочитель, придави ју на смерт љуто ју. Аште је је не облича ју премолчу, то части мети буду спрелюбудеји. Что обосутворю? Не да умеју. Отпушту ју тай, да јида там је хоштит. Или асо тейду от неја в страну далеко, јако да не видето, че само ја такова гостуда. Всице в себе мыслиш ти приступи глаголак девице, јако же о том света и софрони Патриар Хирусалимски воспоминает. Марије, что дело си је је је је в тебе зрију? Не да умеју је удивљају сија, је у мому жаса ју сија, ота ју бут мене буди вскоре. Марије, что дело сије је је в тебе вижу? За чест, сраму ту, за веселље скорб, вместо је же хвалите се укуризном и принесла је си. Утјере из церкве јако непорочно депријах, и что се видимује? И святејата нас и Александријски о том же повество ециције. Јосиф видит ту, во чреве и мушту, внутрже сокровићте неведеј, смотивше се беседуваше кде ви глаголија. Что тебе сотвори си, Марије? Нитейлије си честнаје дева, свећтенних притворих воспитана? Нитейлије си, Марије, и на лице мужна је зрети не хуте вшаја? Нитейлије си, Марије, јо же обручити се по произволенју и јереје увештати неможаху? Нитейлије си, Марије, девство розуње овијајемо сухраните убетоваќеја? Где твој го целумудрија чертог? Где твој ја чистотеј на скверниј навесник? Где твој е стейдливој лицеје? Ас, дај ждуся, тъј же дрзајши, јако отајвају грех твой. Сјај симподобна јосифогнјеј глаголјушту, окуль стајдјајше се неповинна сућтине скверниј агница, непорочнај голубица, целумудриннај дева, червленијућћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћћ� аште асумне во свидетелствоју, јакот ште славна нека је обраштусја, мало потерпи јосифе и пастиријеје овештајот, и не ино что отвешта ваше дева Марјеко Йосифу, тоћу јо, жив господ хранјајме до ней не в девстве цело, јако не познах греха, никто же мне коснуся, а е же во мне, отбожијејест изволњејејејејејејствојејејејејејејејејејејеје� Мњаше Бојосиф јајут прелюбудјејаје Марије Заћа. Твоја рече жена обрученаја, а не инагу кој го муже. Сицете офи лакт. Нарицајат ангел женоју Йосифову ју Марију јављајајејајејако нестрече соје неймо сквернила се обручен најтебе. Ксимуже и того ради женоју Йосифову ју нарицајетју, јако да вкупе с девством и женитва законне почтена будет. Сицији светеји Василије Велики Расуждајет. И да ви цареће, и муже ви обручена, да ји девство почтеција, и брак ни у корен будет. Девство обојако потребно ко освиштенјо и избрану бъјсть, обрученјејже, је же је с начало браку, јако законнојо учинено бъјсть, да не от без законје возбницје бъјти ръждајемоје. Купно же да је свидетел преснје, често ти Марије на Йосиф будет, је же би не подлежат јејеје облганјем аки девство сквернившей. Обручника бојмејаше житју својму свидетеле и хранителја. Доздева Силји святеј. Веголе тубо ангел, не обой се пријати Маријам жена и твојаја, аки бе рекъл, пријми жену твоју по обрученју, де воже, по јасотворенному Богу обету. Ибо та перва ја врода Израилтестем, де в обетова Богудејство своје до кончини соблюсти нескверно. Не обой се, Роще бо се в ней отдуха јест свята. Родидже Сынај не речеше имејму, тај не речеше имејаја ку отец, аштеј не се опшник ту го рождењеја. Понеже бо обићно отцем нарицат јимена својим чадум, јако же јаврам наречеј име сыну својму и сак. Обойтеј, аштеј неестественњеј, обаћем немјитумо отец, отечејски послужиш јемо име на рицаја. Тице святејто офилакт от лица ангелова, ко Йосиф обеседует. Аштеј ниједино имаше ку рождењу при čастње, но сеј сан, отечећски хошту дати тебе, јеже и име наречи рождајмуму. Тај бо наречеше име младенцу, аштеј нестон рождење твоје, обаће је јест отеческо то да покажаше јему. Кој же имја? Йисус јеже сказуец јас пас. Той бо спасет люди своја от грех их. Востав же Йосиф от сна соцвори јако же повелејму ангел господин и пријад жену своју обрученноју, де воже непорочноју обетувањим девства господ освиштенноју и матерь владичноју, от духа с свята спаса ми розаченшују. Пријатју, јако обручницу своју любећти, јако же де во господню зело почитајућти, јако матери спасителју и соблагоговенијем и страхом служаћти. И не знајеш је ја, Дон. Жероди, циреч, по телфилактову извествуванју не прикоснуся ја ни колиже. Како бо праведен сыј имајеш је прикоснути се той, ја же иму не на брак, но поточином брака на храненје ја девство церкве господни бедана? Како имајеш је прикоснути се девице господни, вечно је девство бого обетувавшеје? Како имајеш је коснути се пренепорочни и матери господа својго и создатилја? А је же глаголите вангелије, Дон. Жероди, си је обићно је списанју слову сије Дон. Же вместо времене не пристејуштого полагатје. Ибо и да вид глаголит, прече господи господи би мојму, сиди удеснују мене, Дон. Же положу враги твоја подножије ног твојих. Нејако точују до тоји господь сын одеснују господ отца сидеји мејеше, Дон. Же положит враги подножије ног је го, а по положиње врагов у жени имејеше сидеје. Ноје положињим сућтим врагом поднозе сидеје иматећте преславнеје, јако победителј, в бесконечније веки. Подобне ју свето ми Йосифе пишецја, не знајеше је Дон. Же роди, нејако пото ми мејеш ју познаји, јако женецју је тиретик вознам пштеваша, је же јест чуш до православније церкве. Но порожденије такова го сына, ји же Бог бе воплоштеније и по толиких чудесех во време рождества судејевшихся, јих же бе Йосиф самовидец, нетоћу је окуснути се је и не смејеше, ноји попремного почиташе ју јако раб го спожу своју, служаћи је јако матири Божијеј со страхом и трепетом. О том слуве си дондађе светојито у филакте беседује цицеје. Обећно јест писанјо тако глаголет јако же је је опотопе глаголет, не возврати се рече вран в Ковчег, дондађе и сјаче вода от земли. Он бо ни потом возврати се. И Христос глаголет, свами је сам доскончанје века. Е да обо поскончанје века не будет с нами, паће бо тогда в бесконечније веки с нами будет. Тако и сде глаголет, дондађе роди, сиреч ни прежде рожденје, ни порожденје познаје ја, јако же и Господь, и веку сушту, и поскончанје века с нами будет паће. Как обокуснути се можаше пречистеј, поведенје и не изреченна го рождество она го. Доздете офи лакт. Но и отсюда известно показываје се небраћној и порождество девство пречистеј Бого родицеј, јако Екда Йосифо у девице непраздној сомњаћтему се и бракоукрадуванној бајти помићляјућтему је висја ангел и нарицајет тогда Маријо женојојго. Не обой се рече пријати Маријам женај и твојаја. Мненје, јако же вајше речесја опрелюбудејањи и стрибљајућтеј. Екда же той же ангел Йосифо уже очистоте Маријној и ураждајемом от духа света го оверившо се, је висе по Христовом рождестве в Витлејме и в Египте, нектому пречистуј деву Марију нарицајете го женоју, но токму матерју рожденна го. Си цебо пишет сеја. Отшетшим влхвом се ангел Господин в оснеје висе Йосифо глаголја. В остав појми у трућа и матерје го, а не жену твоју, и беживо Египет. И пак и в Египте. В остав појми у трућа и матерје го, и иди в землю Израилеву. Яве показује јако не на брак и Йосифо острујаше, но на служенје у трућајте и матери. Не тоћују Бодон Дежироди сај на својго первенца, Марије не бајст познанноју Йосифом женоју, но и порожденјето го такојде прибајст Дева нетленна, јако же о том вси велики учители церковни согласно свидетелствуют. Повествује се же и сие. Яко не празни сућте и Дева Марији, неки од книжник именем Аннин, уже по ангилову Мијосифу ви воснејавлени и в домих пришед, и Девицу не празно видев, тече скоро ка архиереју и всему собору глаголја, его же праведна свидетелствува стебајт Йосифа Древоделја, се и беззаконје сутвори. Дева ју же от церкве господни појат в соблюденје тайно растли и оскверни, јест најне не празна. Ше че же последни от архиереје слуги в доми Йосифов, обретоше не празну Марију, як уже той вазвести книжник, поемши обою су Йосифом ко архиереју и собору ведоша. Рече же архиерей к Деви Марији. Забилеје си ти господа Бога, воспитаннаје во свитаје свитих, и примшије пищу у трог ангилових и ангилска ја пенје слише в шеја. Што си је сутворилаје си? Уна же плачуш ти глаголаше, жив господи Бог Мой, јак у чистаје сам, и му же не знаю, пак и глагол архиерей ко Йосифу. Што си је сутворила си? Рече Йосиф, жив господи Бог Мой, јак у чистаје сам отнија. Рече же му архиерей, понеже не подклониле си главиј твоја подкрепкоју руку Божију, да бај благословено било твоје семја, и не је вив сајном Израјелевым тайно смесил се си сутруковицију в дар господи виданноју, то го рад јимате пи ти водообличенје, јак у да је вит господь грех ваш пред семји. Беже сут от Бога через Мой сеје уставленеј, јак уж је в книгах четвертих Мой сејових во главе Пјетој пишецја, аште које лице мужеско или женско о прелюбудијање порочено будет и неисповестистињеј, подајаше се томо пи ти вода клятведнија со особними тамо написанними дејствиј и чином в храме господњи. И бојваше по пи ти том судом, Божим, некоје знаменје на прелюбудејавшим обличајућте, по нему же познаваше се суденно и беззаконје. Тоју обоводоју сподобајућтим чином архирей напоје первеј Йосифа, потом же Марију, и небыст на ней некоја гоже обличенје, и чудише се људије, јак у грехијих не обретесја и речекни мархирей. Аште господи Бог неје вигреха вашего, идите обосмиром и отпусти их. Йосиф же по М. Д. Марију иде в дом свој радујесја и слави Бога Израилева. По семи зајде повелени от кесарја в гост написати всю Вселенноју, и јихо все написатися којду в свој град. Взиди же је Йосиф от Галилеји, изграда на Заретову јудеју воград Давидуфи, жена рицајец и Витлејем, за небыјтјејму от дому и отечества Давидова, написати се с Марију, обрученноју и муженоју, суштеју непразноју. Витлејем малград је с недалечи Йерусалима на стране Полодинниј, при поти ведуштим в горнија ко Хеврону свећтеническому граду, в нем же бед дом Захаријин и деже пречисте дева по благовећтени архангиловом посети и целувајли савет Матери пред Течиво. Между Йерусалимом обу и Хевроном Витлејем обретајец и посредствујеј, к не може от на Заретог града Галилејиского путного шејствјејст три дни и мало болјеј. Нарицајат се живитлејем град Давидов, јако в нем роди се Давид и на Царство помазасија. Таму и Рахилу мре и гроб је сеј от Цадавидова показујејцја. Бе живитлејемо именување первоје Ефрата, но ијако в пасушти тамо своја скотеј домом хлеба наречејго, провидје духом и предвозвествуја, јако и мејеше на том мести родити се хлеб с шеји с небесе, Христос Господь. Близ живитлејема квостоку противодавидова студенца, од којго он иногда возжаждаф се рече, кто на појитме водою и зрова, и живитлејеме превратех. Обретајеце пештер в горе каменной, на нејже стоит град Витлејемски. Пештери же той приближаше се нива салумије, таму живитлејеме обитавшија ја ја же без родница обејим, Девемариј и Осифу. Јак да приближе се Йосифу кограду, исполнише се дни родити браку неискуснеји невесте, и искаше дому ко препокојенју, в немже бај родјаћте возмогла удобно и мејти место, војже издати в мир плод чрева својго благословенни. Но не обрете се бе Витальницеј, множество ради народа написати се пришећеће го, и нетоћу ју общу ју гостинницу, но и весь град исполнивше го. Соврати се обув пештеру оноју за нене бијим место во обителји, и ден уже прекланјаше сеја. Пештера же та безкодскоје стојалиште, иде же причистаја и преблагословенна идеја в полунущи теплек Богомолјаше сеја, и вся в бози Богомышленјем бейвши, итого желанијем и любовјо горяшти, Господа нашего Иисуса Христа роди в 25. декемврије безболезни. Тако би и подобаше, да родите безболезни, ја же заћа без сластји. Непознах рече сластји, бра која ја сам ни причастна. А јако же заћа чисте, сици и породи без истленија, глаголјушто свето му грегорију нискому, дева заћа, дева поноси, дева роди, дева прибъјсть. Нједину же одбывших на земле чудес таково је висја. И свјетей да ма скин, очо да се нова го всех дрјевних чудес. Кто бо познам матир безмужа розчују, безмужа же подобне Адамо произвечимо без ђена јево. Очесом златуост свето и сице, јако же бо Адам кроме жена и жену принесе, тако и днес, дева безмужа, мужа роди, зајево отдаваюшти мужем долг. Цел бајст Адам по изјатји ребра Телесного, нетленна прибајстји дева по происхождењи младенца. Дозде златуост. Исбъјст се сеновно је прописанје вкупине не опалимуј и в море чербном. Яко же бо купина не сгараше опалјајма, вуспевайте церкубь, тако дева роди лајси и дева прибајлајси. Ипаки, море по прошестви израјлејве прибајст непроходно, непорочнеје по рождествеје манујлејве прибајст нетленна. Тако без повреждения девајства својго приснудеја Марии Роди и Бога воплоштеннго. Еште же и без објичния помощи служби и бабинај, яко же свидетельствоје цветајата на сејлександријски Словеса Евангилска и асија. Роди сајна својго первенца, и повите го, и положије го вјаслих, рассуждај и глаголи и сиције. Вешт тајствено и рождење девај, сама Роди, сама вуспелени. В мирских жанах и нараждајет и и на вуспеленијајет. В деве жене тако. Сама Роди и сама вуспелени, и сама без трудна мати, и неучима баба не попусти комуни чистима рукама, касати се Рождества пречиста го. Сама с обою суще му от неја и па, че ја послужи, и вуспеленије го, и вусклоније го војаслих. Тако же и киприян святеј. Врождестве речеј и по Рождестве дева божественоју силују прибысть, ја же безболезни породи ниже којо го требуваше баби нагослужения, на сама Родителница и Рождење услужителница благоговейно и возлюбленому плоду својму јављајет пестунство. Усезајет, обемлет, лобајзајет, одејет сосец, седело радости исполнено, нједина болезн, нједина естество неможт врождењи. Доздеки приян святеј. Сама обу нетленному својму Рождество де вићећескими послужироками, нједушче салумији, старица и сродницеј и својеја јуже на послужения презвати идеје осив, но та прейде, соврешившо се уже дело. Я же бо породи, та и послужи, но сјаћти, повивајућти и полагајућти. Повествую дже свештену мученик Зинон и Писку Писије. Еко пришећи баба не веро ва дејственому и нетленному байти Рождењеју, и чта ше се уведете по обыјчу ју служења бабија, аш че истина је свешт. Но Абије казан за Дерзнутоје дело прија. Рукабо, изпайтати Дерзнувшеја, болезнју огненоју вне запово же се безмерно и ушеј. Йужејењ да приложи кпожественому младенцу Абиј из целе и бейст здрава јак ужеј первеје. Верово обој матир бейти Дево и младенца Бога. Осемне порочне Родителницеј и необыћне Рождењу својму служителница, повивши слачајшеје својења долњаним и белыми, чистим и тонкимим, нато прежде времене уготованим и с собою изназарете принесеним и пеленами, и положившеј го војаслих, в том же вертепе бейвших, поклонисимо јаку Богу и создателю својму, је же воспоминајат блаженни јоси в каноно в творец, ко пречисти и вештающеје. Воплоштеннаго у труковице и облаженнаго человеческим подобјем, держаћте руками и покланјајуще силу бейзаюћте матирскије. Вча доглаголали се слачајшеје, како тјасице держу держаћте го рукою всю тварј. Верно обојесть, јаку рожденному отнија Богу у труковице поклонисе до земли, лежаћте му в јаслих, ихже соодивленјем окружаху не видимо ангелстји чини, известујущеј у том церкви. Окружаху јако престол херовимски и ангели јасли, вертепо бы небо зряху лежаћто в нем владајце. Бјахо же пријаслех и вол и осел привязани, да сборице писание, позна вол стежавшего ји, и осел јасли господина својго. Вол же то ји осел приведени бјахо јосифом из Назарета. Осел ведјаше се не праздни радио труковицеј, јако да несет ју на себе впути. Вола же приведе јосиф је же продати јего и отдадати должно један царскоју, и себе ја же на потребу купит је. Та ја обо безсловесне је живот не стојаћте при јаслех, парою својеју согреваху отруча зимена лежаћтеј, и тако служахо владејцеј и творцу својму. Поклониси же јосиф розчимос је и розчеј. Тогдабо позна, јако рождењно от неја отдуха је сцвята, јако же и свитејата нас и глаголит. Војистино не знајеше је јосиф донде же роди сај на својго первенца. Донели же дева заћенше је се чривоносјаше, не знајеше је је јосиф, не ведеше что в ней, не ведеше что остројаваје моје. Екда же роди, тогдабо позна, тогдабо позна јосиф дево, ка је без сила девај и что бейте сподобисја. Тогдабо позна, видеј в дево со сцај ми питаюшто ју, девствај же цветне тленен хранјашто ју. Тогдабо позна, Екда дева породи, но ја же сот родилниц, не разуме. Тогдабо позна, јако со сец сподаден е сечен камен мисленому камњу. Тогдабо позна, Йосиф, јако о ней написа јеса ја се дева во чриве приимет. Дозде ата нас је ва слу веса. Ја же уверяют, јако в то время позна Йосиф тајнства силу и познав поклониси со страхом и радостију, благодаря воплоштенна го бога, сподобившого тоја тајни и самовитцу и служителју је му бейте. Времени же Рождества Христова бейте недельно је по суботе полунушт, од многих достоверних пишеција, и ксобору то прилагајеце в селенскому шестому глаголишту опразнувани недельна годнета го ради. Јако в тој ден бог свет сутвори, в тој ден манна с небе се одождена, в тој ден господ родити се благо изволи, в тој крещенје на јурдани от јуанна прия, в той сам премилости вискупителја рода чоловеческа го, спасенје наше го ради измеритвих воскресије. Той духа света го наученике излија. Јако же був петок, посвидетелство тако же достоверному заћасије во утробе девићеској архангиловим благовећтенијем и в петок пострада, сицеф неделю родисја иф неделю воскресије. И прелићно бе на ден недельни родити се Христу, вон же буден рече бог да будет свет и баист свет. В той и сам свет са и непрекосновен ни миру да восияет, ајако вношти и вкоторија час родити се Христо си мејеше пророчески предречеси в книгах премудрости. Тихому бомолчанју содержашето вся, иношти во својем теченје приполовљајуще сия, се могуштеје слово твој господи с небес от престолу в царских жесто кратник в средину погибельније земле сниде. Сотворише се жићу деса велије по вселенниј, во време Р. Христова. Самојбо той час, вон же чистотојо запечатлен најдивићеска и врата господи наш пройде, абије источник водеј в той же пештерије стечеј от камени, а време источник је леје от землији зајде и в тивер реку путече. Грам идульски, лголима и већниј, падесја. Идули сокрушише се на небеси три сонца там, аже показаше се. Испанији же в той же ноћтије ви се облак, паће сонца светлејшеј, а в земљију дејсти и виногради, энгадсти и прозебоше зиме сућтиј. Изрядни же пописанному во Евангелије, ангелију от небес спеснопенијем снидоша и чоловеку му очевидно показаше се. Ибо прямо верите пато го, в немже Христос Родисије в тесишто сажениј без столп нарицајми Адер, в селеније пастирское. Тамо в той ноћти случи се трем пастирем без сна прибајвати стрегућчим свој стаду и се началнишеј у цил небесних ангел, иго же гавриљила благовесникам нитбайтики пријан свеј, је ви се јим в светлости велицији, блестаје се небесноју славоју, и тоју же и оних усјаваја, иго же видејше устрашише се зело. Ној влеј се ангел страх отложити и не бојати се повелев, благовестјим радост прићећују всему миру рождеством спасителјејим, сказаје им знаменје неложного благовестје својго. Обрјаћтите речи младенец повид, лежаћт вјаслих. Сје ангелу к ним беседујушту, внезапу услышање се на возду се множество војев небесних, хвалићчих бога и глаголюћчих, славај вишних богу и на земли мир чоловецих благоволеније. Повиденјето мангелиско мислишенје и песнопенје војев небесних пастирије совештавшеся и доше спешно довитљејема видити, аште истина јест сказањоје им у тангела. И обрјето ше пречистој идеј во Марију Богородицу и света го Йосифа обручника и ја, и отруча повитоје, оложеноје војаслих. И веровавше несумненну, јако тојест Христос господ Чајема и Месија, пришеде из пастирод чоловечески, поклонише се је му и сказаше вся, ја же видише и слишеше, что речено им баст у тангилу се му тручати. И вси слишевши, Йосиф, Саломија, и иже в то время там објяху пришедши, ји дивише се оглаголених от пастирије, ва нејпаче пречистој идеј во Марије тленно родившеја, соблюдаше вся глаголисија, слагаюште в сердцеј својем. И возвратише се пастирије славићте и хвалићте Бога. Такоба ист Рождествоје Иисуса Христа, Господа нашего, је му же и от нас грешних бури чести слава, поклоненије и благодареније, са безначальними го отцем и соприсносушнијим духом, најниј присној во веке веков Аминј. Слово на Рождество Христово Спасителје в мир пришествиј небесни и благовесни к пастиријем Витлејем с ким сказујет знаменије, младенце пели нами повијте и вјаслих положена. Глаголитбо, роди се вам днес Спас и се вам знаменије, обрјаштите младенец повит лежашт вјаслих. Помислил бы икто, яко не велијес је знаменије, видити младенца повијта, јебо обејч на всякому в мир раждајуще му се байти младенцу, байти повиту. Тобјаше би и велије знаменије, ек да бай ангил во свидетелство и известнојо, Рождестве Христово моверенје показав, что необыћноје, јако же в лхвом звезду на востоци, или јако сивила Авгосту показав Солнце Девицу, младенце на руках Держаћтоју. Обаћаћте, кто восхоштит присмотрети се разумним окум, совершајућтим се в том младенце повитом тајинствам, овидити познајет, яко велијес је знаменије, во извести Рождества Спасијелева, от ангела Пастирем сказанноје, младенец повит лежаћт в Яслих. Тоје бојест сај младенец, је го же Рождество во сија мирови све тразума, јас неје паће звезди Солнца, ји пелене јако облаков Ширшији, Ясли не безпространнишији. В них же возлежене вместими Христов с Бог. Обратим обоумноје учеса наша на младенчество Христово, и же бовеки сотвори, и от веку готова нам Спасиње, сајдавед хосте сте ства наша губновит младенец на земље висја, обрјаћтите рече младенец. Не баји слег ток такова гумненја, је же бај Христу прийти в мирне јако младенцу, нојако из полину, по пророчество да вида, о пришестви и месијном предглаголавшого, и тој, јако же них исходяј от чертога својего, сијестото тробај пречистије девај, возрадујт се јако из полин тешти путь, и то го ради ангел глаголет, обрјаћтите младенца, а не из полина, нојак дара смотри младенчество Христу војнују се го вину обрјаћтим. Јако же бо рождествоје го не обште, рождествоћу человеческому, странној и паће естественној, сијце и младенчествоје го странној, и прочи и младенцејем не обштеје. Си младенцеј в мир родјаћте се сут немоћни и несмислећтији, не имејут в себе крепости ниже, что умејут, до не лиже временем немалим растуштимим, крепости и разум в них начнете являти се и сними возрастаји. Асейно в рожденни младенец господ наши Иисус Христос из крепости и с разумом ръждајца. И то го ради ангел, јако јдину в мире никогда же виденој и чудо, сказујет такувагу младенца, ји же ръждајца и с силују непобедимоју и с премудрастију недумислимоју или кудо непобедимоју го крепости и силуј, отој в нынешні празник не умолча церков. Спроро комисај је ју појућти, бок крепкий, властелин, кня смира, и негде приповествујеца, от нуктеј познавајеце лев. Лев от колена јудова Христос, от младих нуктеј познавајеце бейти господ крепоки силен, мотрим коль велије новорожден на гумладенце крепости сила, је два начал рождества је го проходити вест, оже ирод сметеси и веси Русалим с ним, еште не глаголето труча, оже устраши на рекших имена своја на земли. Еште в пеленах, оже воороженних уже си мочители, еште в яслих, оже сутресена царстым седяште го престоли. Повествујет некто од искусниших врачев јако свойствено јест тем, ји жи имут бейти в мире велициј имените ји славни, или некими царями или храбрими војними, тем рече свойствено от младих нуктеј и муштих бейти својих сил и деяне знамене јављатје. И глаголет. Не урожден бајст периклес Олимпий, а оже греку фустраши сонними привиденији. Александар еште не Родесија, а от всех уже Амон је в сын и царство княсна Рицашеся. И инде повествует се јако Миду, цариу Фридијскому, мало сушто от руку мравије зерна пшенична спјашто туму, воостану сејаште влагаху, прознаменојућте и мућте је бейтимо бесчислене богатство. Се и наш цар и владајка, Родјаћи се нейне младенец, в детстве својем и муштих бейти својих сил и деяне известнеје знамене јављатје. Оних гредуштих богатств, јубећти ме го уготованих показујет знаменеје, екда злато лива нисмирну от стран далечајших приносимок себе бейти устројајет. Он је и мућте бейте је гонат смертју и д'яволом победи, и над всецелим адом торжества нейне јављајет знаменеје, екда и родоми все миро са лимом потресајет и смуштајет. Он је над видимым и невидимым миром и мућтеје по čеловечеству бейти властјеје, у нејже во своје време речет, да деси ми всяка власт на небесиј на земљи, известно је знаменеје јављајет, екда рождеству својму ангилуф и пастери служителји восточних жецарей поклонников творит, по пророчеству да видуву, и поклонец је му вси царје земстије. Себо исполни се уже того проречење, екда јако цар царствујућтих от трјех цареј земних поклоненијем и дарми почтенјест. Красни ипонијиски је церкве первоседател је вештајет, сјасојт знамен је рождество твојго, господи и Йисусеје. Преш да даже волни морскије под стелюцети под тнози по мору ходјаћту, преш да даже умолкну дветри твојим повеленјем, преш да даже мертви словом твојим во станут, преш да даже солнце тебе умирају што померкнет, земља тебе от гроба востоју што потресетсија, небо тебе восходјашто отверзеција, преш да даже сија и ина ја чудеснеја младеја плоти твоја лети сутворићи, еште руками матерними носише сија, а оже господь в сего мира познаваје ше сија. Сену во рожде многу младенца, господа нашего Йисуса Христа крепости сила, яко во својмеште детстве крепким бейти владајкоју известу је вляјеција. Бог крепог владајка. Воистину сила Божија в немоще совршајецја. В малих бо и немошних членах младенческих видим велију и Иисус Христову силу, јуже из Евицерков, ек да родяште го се господа агнцу подобляјет, и агнцем нарицајет. Неседалено молени о поклонени пастери что шти. Видецего, јако агнца непорочна во чреве маријне опасше се јуже појуште реша, радуйся агнца и пастире матије. Сде ју подоблен агнцу и наречена агнцем родяште се од Дивици Христос, но каја во агнце крепост, каја сила, сила во истину неудоленна ја јуже увидимо цјуду. Узреј иногда јуан Богуслов во откровенји својем различније звери, змији, отмест различних от морја, безни и постейни исходяштија. Со многими страшними главами ју сте утверстими, смертоносна го јада исполненими. Само је виденије зело ужасно. Ти је је всиво стејут противо јединаго агнца, јако же глаголет писание. Си и со агнцем брани сотворјат. Смотрја на ту бран змијефи звереје оних со агнцем чајлбе и кто, јако которе једин од худејших звереја би ја агнца похитив растерзајет, а большим зверем не будет ским тамо и братисја. Но виште агнце во силу, толь крепкоста противојих, јирину и силеје в незапопастије в перст в силите се творит, јако же пишет сија. Агнец победит ја, јако Господи Господем јест и Царцарем јест. Ово истину велијето агнце ва сила, чрез агнца то го ознаменојојојојојојојојојојојојојо, чрез мејевже и звереји беси и их слуги. Сдевештра сужденје достойна, почто ангил показује и тусе и на Божије се го враги брањ, не нарече је го истим того именем, с небесе во време благовећтенје к пречистеји деве принесеним и приобрезањи данним. Почто нарече, сији су и Йисусом Христом, но со агнцем брајом сотворјат. Во истину то го ради, јако он в рождестве својем, нежда и наречење имене се бен излагајед врагов својих. Еште аки агнец на се не почивајед, а уже мыслених змеје в звереје ломаје таки тростије, кроши таки су суди искодельнија. Добре пишет се во пророчестве, нарече и имејему, скоруплени, наглорасхије. За не прежде неже разумећи отручати, назвати отца или матер, примет силу Дамаскову и користи самарийскија. Нежде цей новорожденњи агнец, до не леже будет лев, и речеће о нем, се победил јест лев от колена јудова. Не терпит се и младенец до не леже возрастет вкрепо стаки из полина. Нежде ције отруча, до не леже јуније го члени приимут силу Аки самсон. Но прежде неже начинаје са ти су сцей матери својеја, врагов својих повећдајет. Прежде неже увести име своје или причистије матери своја, остай нарецати имена недостојних от книг животнике стребляјет. Прежде даже в мужискоју начнед возрастати силу, силних сопрестолни злегајет. Агнец победит је, як у господ ј господем јест и цар царем. Се агнца нашегу крепусть, се божествена гумаденца непобедимаје сила, с неју же ръждајец ја. Ръждајец је же вкупеј с разумом. Има ибо в младенчестве својем крепусти силу имат вкупеј разум. Вели господи наш и велије крепусти го, и разума је го нест числа. Аште которому младенцу, јако сему обоженному приличествуют славеса написанноја, па че старец разумех. Младенци је общи и рож, че се ни чесоже разумеют даже до времене возраста својго, и возрастају щимим ућенје потребно, даба и что могли разумети. Се ј же младенец божествен и јако же би прежде рождества својго самая премудрость, стиције врождестве својем јест глубина премудрости и разума Божија. Младенчеством подлетен, премудрости је уже предвечен. Младенец и ветхеј и денми, отрук вкупеј и отец нам рождајецја, глаголишто најне врождествојго и са ји пророку, отец будушта го века. То именувание отец не отручатим, но можем јест приличну, и никто же младенца сушта сусцеј у цемна рече когда. Обаће пророк, родјаћте го се христа отцем не обинује се на рецајет. Почто? Де покажете, како во обоженном том младенце той же је стразум, та је же премудрость, јако же и во отце ветхо дневном, јако же, бокотори премудриш и отец у своји мичадеј, тако сеј небесни от причистје, бо гродице и рожче се младенец с нами дајет. И усем знамени уверјајем се, јако роди се нам днес спас. Понеже в младенжестве својем отцем нам бейт јављајецја. Како же нам бојвајет отец? Внемлем. Рождајућте се сам. Аб је и нас от смерти на живот отрождајет нејинако, нојако же, евангельски отец блудна го сына, мертва бивша и уживша. Тој отец да би утродил на живот мертва го својго сына, нападена выјо и го је облобај зајго. Утече скоје оној лобзанје знаменјем без сыну проћтенје грехов, виновних бивших душевње го смерти, грехом го смерт входит. Грехом же, јако ви не смертни, через проћтенје отјата им бившим, аби је уживе мертви. Яко же, бо по пришестви, ноћти бивајет ден, сице по одјати и мраћне греховње смерти восјевајет блгодај Божија, ја же јест души живот. Но тако је својистину, јако Христос спас наш в рождестве својем лоб за нас, обоумерших нас грехами утрудилес на живот блгодаји својеја и тем јајет се намутец Примудр в својем ладенчестве. А јако Христос спас наш в рождестве својем лоб за нас, смотрим отписание Божественого в песних песни и некоје Богу любивој лице, се цивим к Богу в землеце желанјем, да лобжет ме от лобзани јуст својих. Хоћтем ли уведат је, кто јест желаје и Божије лоб за нје? Слышим врос је света Гугла Голишта го, јако естество наше, плоти наше, та јето желајет к таковој прийти через воплоштеније са и на Божије с Богом любви и приязанству, да ба има гласни маки друг со другом лиценклицу зретисја јуст јиво остал обзатисе лоб за нјем святым. Сице учител он глаголит. Прозуме им плот јуну. Ја живо Адаме зминим умучена бејадум и гнијаше смрадум приступленија, та от многих пророчеств уведавши, јако прийдет Бог и лест змину от тряс духа света го излјет благодај, молице глаголишти. Дал обжит ме от лоб за нје јуст својих. И злајуст света ји в лице церкви отјезик суставленње глаголит. Ас ја же отјезик церковне таку хуштуда через муисеја ји сајјјо и ремијо и иних пророков ком не глаголит јако же хушту да сам собеседует ми. Сам обо да прийдет и воз глаголју сніму стейку остом, сам да прийдет и да лоб жит ме лоб за нје муст својих. Слишо је ремијо нем глаголишта. Глубоко сердце чоловеку паће всех и чоловек јест и кто познайте го. Сама го обо желаю да прийдет и лоб жит ме лоб за нје муст својих. Слишо амоса у нем вештаюшта. Семуш стојай на уграде адамантове и вруцеје го адамант. Но ас самоготого ишту да прийдет и лоб жит ме лоб за нје муст својих. Дозде злату ост. У цих слове сучители света ји јаве показујеци, јако Божије со јестеством нашим лоб за нје, јесте во Плоштенје са и на Божија. Јако же је був лоб за нју стако у стом прилагаюција, сице во Воплоштенје и Спасителје во Местество Божије које сте ству чоловеческому приложиѣсја и сојединисја. Тако обо Христос спас наш врождестве својем, јако отец лоб за нас, очесом предрече да вид, правда и мир облоба и застасја. Иде же је в тим и толкуватель чрез правду разумејете стество Божије. Един Бобок судја јест праведен. Через мир же, Естество во Христе чоловеческоје ради приискренија и природније му кротости. Тако обо Естество взајимо облоба и заатисја глаголјуција того радиј, јако велије собою во Христе имеју сојединје, согласије и сојезволеније. Извесно же је сте сије, јако тем лоб за нјем Христос спас наш врождестве својем отрудина си смерти греховни на живот благодати Божественња, книгах царских чтеција. Жена соманите најња, јакда пруси Елисеја пророка в горе кърмильсте и прибивају што го дабе вшечи в домеја воскресил умершего ја сына. Пророк не идеја би је сам посла прежди кјезију слугу својго сжезлом својим, даба је положила је го на лицеја отручишта. Но не бег гласани послушанија. Пришет же сам пророк ку умершему, положи уста своја на остехе го, једу на него и отверзе отручиш тоћи своји. Смотри как умертвамо отручишто дадеси живот, приложенје муст пророчих ку устоме го, јако же бајвајед в лобзаније. И војстину лобзаније там обе, идеже уста пророчиска је ку устомо отручиским прилагахосја и лобзанјем тех воскресе мертвиј. Прообразуваније то Христова би в оплоштенија. Смерт вше, че грехом в мир похити первого отрука Адама и два жити на Ченшегу. Жена, естество чоловеческое, стужајет Богу. Господи, приклони небеса и сниди, просветили цетвоје и спасемсија. Господ Бог не абије сами дъј, но акије ли се ислугу својго послараби своја пророки с жезлом закона, да ба ји возлагали то на отрука племи Адамли. Но не вста отрук, љодије би аху седјаћте во тмей сени смертниј. Ек даже сам Господ пришедаво в оплоштениј својем, јак уж речесја, устне Божество својго костам чоловечество приложи, и лобзана слобзанјем уст својих. Абије вста отрук, воскресе мертвиј. Адам возвасја, је в свободијсја, смерт у мертвијсја и мају жихум. И смерти на живот у трудихум се в рождестве Христовум. Одобно јесји је повести дрјевниј. Друк некеј добар видје любима го својго друга ујазвлена, од врага мећем је доносним, пеће се прелеђно како би је го исцилити от смертниј раныј. И се глаголјотим овраћаве, јако та јазва јесниј истельна, мећ бо јадом напојениј нето ће ујезви плољ, рано вели ју сотвори. Нојтем же јадом повреди телој и всячески смертна стојит друга твојму, развјаћте бај, кто је го своји ми скопил здравијом сице, да бај приложилоста својак јазвеј го и из салбеј отранеј он и јад. Друк бај обо твоју доб пријал цельбу, ноји савијат отранеј умерај всячески. Лослеће в истиниј друголюбец, аште му и свој истиј живот бене горек, обаће любја друга паће себе самаго, јего здравије паће своје го живота предпочитаја, тем реченним образум, приложенје мусцвојих краниј сајад, оврачева друга и својеју смертју пријательскоји скопи здравије. Подобниј Господь Бог наш сотворил снами, ујазвали најми отацка горатника је доносним грехамећем. Никто же му жаше нас изцелите од јазвуј и избавите од смертје, смертнагу перве од нас неотем ши вреда. Небесице совершеннаго врача, донде же сам он превићи сједјајных јуровимих, душам и телом совершенњи врач и творец, уста своја, сијест сеј на својго, јако же будук свјета и вписанји на рецајецја утеческим перстум, оперсти рече Божи и сгонјубеси, сице Бог сајни манујецја от чим ју снами, описанному. Духуму с него вся сила јих. Та ја глаголјуста своја Господь Бог сајна својго злюбленогу от любви к роду чоловеческому приложил к јазве естества наше го. Тако возлюби Бог мир, јако ји сајна својго единородного далјест. Которо је оста глаголју, Бог сајн сојединивше се сојазвленим естеством нашим, извлечена се јат той греховни, земле и грехи мира, и грехи наше је понесеји сцелинаје свој за нас полош и здравје. Си се наслуп за нјим својим, си јест воплоштенјем, от родина живот благодатји, тем в својем младенчестве спас наш, отец наш премудр и врач искусен и друг прелюбезин быјти показаѣа. Те смутримим младенчество Христову, како и силују непобедимоју и с премудрустију ни дума и слимоју рождајецја. И добре ангил пастерјем в знаменје пришествје в мир спасителје восказујет младенца, младенца же необычна и не со опшна рождењу и најх младенцев. Младенца крепка и разумна, отруча силно и премудру. Се вам знаменје, обрјаћте младенца, а младенца повита, ибо и пеленај младенца того тајнство исполненеј. Глаголетам в Росии святеј. Повивајце Христо с пеленами, дата ји врјетишт смертних разрешишеѣа. Се пелен Христо вих тајнство, даде бело јих таленије врјетишт, в няже смертни облече со влечемсија. В немлем желюбопытно слуве се мам в Росије вим. Почто не рече врјетишта јединагу, но врјетишт разрешишеја? Мнију јаку разумејата дамова и врјетишти. Тойбо по својем согрешенје два врјетишта је ме. Листвено и кожано. Листвено врјетиште, је же сами себе суделаше, шиста листьве смоковно и сотвориста себе при поясанија. Кожано живне раја, екда сотвори Бога даму и женеје горизи и кожаный и облече јих. Обата врјетишта смертна бяху и бојлиствија Оно би от дрјева привнес шагу чоловеку смерт, смоковно бу дрјаву неци и уточите лемњат бојти, от негожа даму вкосити за претисја. И кожа би от зверја или скотал мерштвленна, листвено обо врјетиште знамено ваше адамово преслушаније, им же отпаде од Бога ки лист от дрјева. Кожано же знаме нјем би плото любије и ли походи бесловеснија. Кристо особо ново је дам пеленам и по висје, да от обоих врјетишт преслушанија глаголју и бесловесних вожделени и разрешит чоловека. Ибо свете је го пеленеји и послушаније и чистото собо и тайно образуют. Образуют послушаније, якоже и з'являјат виће поминути учителам вроз и глаголју щисицеје. Смотре тајнства, от отроба и девиће той же ји раб и зейди господ. Раб је же деле тијбо припојесује се пеленами к послуженју припојесујеца. Господ же је же владетиј. Добро служенје је же стежај имје паче всякго имени, је же був иных бесчестјемест, сје во Христеест славују. В немљим слове се моним. Припојесује се пеленами к послуженју припојесујеца. Се послушаниј Христово в пеленах и землено. Дело јејбо и служај послужни кест. Припојасуват је же себе послужнику прилично, по повеленју некој го во Ивангели и господина. Уготовај, что вечерјају, и припојасај все служими. И Господ наш обо взем на себе чин послужника глаголет. Не прийдох да послужат ми, но да послужујим припојасујеце пеленами да служит нам во Ивангелискому Словеси. Амин глаголју вам, яко припојасаљеци и посадитих, имену в послужитим. Служеним же тем својим послужничим исцеляјет преслушанија дамову. Ветхија дам преслушлив бъст, но видже послушлив даже до смерти. И тако пеленами и послушаниј Христова разрешајеце вретићте адамова преслушанија. А је же очистоте, и ту в пеленах господних тайно образуемоју узрим, аште рассмотрим под штоветхија дам кожану ју одеждују покровен бъст, но видже лња неби, јако је достоверно пеленами, на то прежде времени от пречисти богородицеју готовадними. Случајеце часто влюдех сије. Яко внешнје одежда, внутренни мысли и обећеју согласујет. Ечерез внешнје одијање внутренји сердце чоловеки јави исходит. Гордај и род внареченњи ји ден облеће се в одежду царско. Та одежда је дали не согласуваше внутренје мојго високоумју? Согласуваше во истину глаголишто писанју, седна судиште, пред народом с гордостију глаголаше к ним. Рез гордај и извне одијање внутренје гордости скуждаше јаве. Смиренњеје и бојаћтаје се бога цари сеестир, впотребно иногда време облеће се тако ж девцарски утвари, обаћене од гордостињу од нужда и належаћте је роду жидовску. Баст потрех дних, игда приста молити се, совлеће се из рис прискорбних и облеће се в Ризе и слава и својеја. Та јеја Ризеј не согласуваху ли се ја светлоју душеју, с добрим же и чистим намеренњем. Согласувахово истину, глаголишто писанју, и бист добро зрачна, призивајуще все вид се бога и спасителја. Внешния красота телеснија внутренњи душевни согласуваше. Воспомјаним же Адама. Адам враји согрешивши, сотвори се из чоловека Звер Дивиј. Звер ибо похити плод заповеданњи. Дивиј же ибо абија нача бегати и крити сијаки Звер в пустыні. Саковому обојго Зверињому нраву подбаши јудеш да Звериња кожана, да внутренњи убићај и внешни јудешди, внешнњи јудеш да внутренњим убићај ју согласувајет. Разуменње тоест света Гугрегорија нискаго, глаголишто го сиће, да извне кожи Зверињија употребляјот и же внутра Зверињим нравом душу безобразића. Се вишт почто Адам ветхи и кожаним вретићтим у ДНБ, почто Женови Адам Христос лњаним и повивајет се пеленами. Лен в писанњи святом, посвидетелство Григорије и Исидура чистотејест знаменњим. Чесо ради и одежди в ветхом Завете свећтеничискија, от льнам бајиш устройна и во образ чистого и непорочного их служенња. Чесому и ироним блаженњи согласује глаголит. Ек да оготовалишеся ку облеченњу Христову, одежди и кожани отлагајем, тогда одејим се одеждију лњанују, ничто же в себе скверноју мућтеју, но всеју чистују. Се лњанује одежди во образ чистотеј положена, Христос же, спас наш, окуль чистјест, неповинен рукама и чист церцим, греха не сотвори, и лест не обрети се во стех иго. Толико чист, яко и сама је чистејшеја и светлејшеје небеснње звезди и претего чистотоју гасајут, пописанному, звезди не чисти и суть пред ним. Таково му обо пречистому од пречистје деви рожденному младенцу не кожа најзвериње одежда, но чистји лен, белјја пелена и приличество ваху, да едино с другим внутренње чистота с внешнју, внешнје же с внутренњеју согласујут. Но не у конец ви не. Что адам кожију Христо с жельњаними пеленами покривајецја? Кожа сплотију толь близко имат сојединњије, нјако не можат бъйти ближањеје и ничто жеје. И си цекрепце кожа плоти придержиња, нјако разве нуждеју од диратију под обајет. Лен же невест никој је же плотиј само себе јест и не имат таковаго сплотију сојединњија, да бај нуждију од диратијју од неја. Се обо конец ви не онуј, почто адам в кожиј, а Христо своль не. Плотен би адам, плотиј од плоти своја сице любјашеј, јако и в злейшим случији, пробневањи и бога нехотеју оставити, но вкупес неју, аки кожа сплотију пробнева создателја. То го радијако плотскаје мудраствујећте го, плотским кожа неју деје го вретиш тем. Аште и плотију ну сеја ја висија, но превејише би ист всякие плотији, самеј честота источник. То го радијја нјање ми пеленами, никој гоже сплотију сојединенје имућтим и по висија. И темији разреши вретићте кожано плотолюбја и бесловесни епохути. Смотрим и пелен Христових тајинства, тојијето пеленый пласт ири суть на греховни и наши јазвы. srehovnije naši jazyvaj, taj je otirajot sleze u toče s naših. Taj je najvbližajšo je s Bogom sojedinenije i f ljubov svijezujete nerezlučno. Ješte žije jaslje v njih žemladenic poviti i vozlaže, su ti ne bez tajnstv. Slešim te u dorite glagoli ušta, smutri u Bogu je pribijivanje sego i že o bogaštajete nebo. Višti jasli sidašte go na hirovimih, viš nište tu je go doli, resmotrije je bogatstvo i go gore. Obništa Bog bogatiji v milosti da mi nište to jo je go o bogatimsija i to go radi vjaslih položi secar nebesniji, da naučim se od njego samovolnije nište taj smirenija. Sveti žeki pri Angle golet, to go radi vjaslih polagajacija da mi žiti je skotsko izmenivši, nesenom slastej, no nebesnim hlebom pitajmsija. Ipak ite u dorit, vjaslih polagajac je božije slovu, da slovesniji i beslovesniji pravedniji siri čegrešniji slobodno i nevozbranno pričeštajuće spasiteljnije pišti. Sjas od tajnstva gospodnih jasli i sjest izvestnoj spasitele v mir prešestvija znamenije od angila pastirim skazannoj. Mladenec povit, ležašt vjaslih. Ivo istino znamenije velije, velikih botajnstv, jakože slesših omispolnenoj. Budiže roščemo se nas radi, oboženomutomom ladencu čest, blagodarenji i poklonenji od sveja tvari, i roščegu prečiste i preblagoslovene i deve mariji, slava i pohvala od vseh rodov voveki Amin. Konec spovestovanja u roždje sve Hristove, this recording is in a public domain. Žitja sviteh svetitele Dmitrij Rostovskago mjesece dekem vrije v 25 i deni. Skazanije u poklonenji i volhvov redfliprevox.org I su su rošču se vitljeme i odajstim vodniji i rodacarja se vol sviju dvostok pridoša, neotjedinije koja je vostočnije strane i not različnih, jakože jevljajce u totet sviteh, različno o njih povestvujuštih. I nije bo glagolju tih bajti od persidi, sici svite i Zlatuust, Kiril Aleksandrijski i Teofilakti pročiji, to go radi jako v to vremena i pače tamo slavno be učenije zvezdučetskoe i nemužaše kto u njih carem bajti, ašte ne perve zvezdučetstva iz učen budet. Druzi i Žemnjati ih bajti otaraviji. Sici svite i mučiniki Justin, Kiprijan, Epifanij, to go radi jako ta strana popremnogo izubilo vaše Zlatu mlivanom i smirnoju. A i nije u tetiopiju on ih bajti ne pštujut, vtudo prijde i nokdada carica Savska, sjest Etiopska, vo Jerusalim, slišeti primudrost Solomonovo, eže be po ironimu vo razumenju pro obrazovanjem nastojaštije vešti, prišestvije glagoli volkhov k myslinomu Solomono-christu i žest božije primudrost. No i da vid glagoljet, Etiopije predvari truku svoju gbogo. Obače vse te strane i suć vostočnije i sopredelnije sebe, Zlatu mlivanom i romatom izubilojuštija volkhovanjem že i zvezdučetstvo preležaštija, vnih že primudrišim netajno bjaše Valamovu u imevšej vosijat i zvezde proročestvo, eže otrodo vrode i povestovanjima i pisanjem v knjigach ih predavašesija. Mnici že bajti sice, jako i din od njih be od persidi, drugi u teraviji, a treti od etiopiji, i bo sego jako od različnih stran biahu est istinno podobije v proročestve da viduvo mi deže glagoljet. Sarije trsiisti i ostrovi dare i prinesut, sarije ravstiji sava dare i privedut. Sije že, jako že tolkovnici i božestvene gopisanje, gadateljstvujut, predreče da vituval sveh imevših pri etiku Hristo s darej. Jak da glagoljet, sarije trsiisti, siest, zamorstiji, trsisbu, more znamenuet, razume i bajti persidu, zamorim suštuju. Sarije ravstiji, zdajave, skazujete raviju, etiopiju že javljajte gda glagoljet i sava dare i privedut, i bo sava jest grad tako naricajušti sije, gradže toj stolni jest sije etiopiji. Ubod persidi, raviji i etiopiji, biahu ti i tri vulsvi. Glagolju ce že byti vulsvi nejako v besovskih obajanijih i zlovrednih čerudejanji upražnajušti sije, neži običe bea ravljenom, sirjenom, perso metiopom i nejim vostočnim stranam, filosofa i svoja i zvezdučetci tako naricati vulhvamiji. Ne oto nihubu obajanniku fie čerudejev sije vulsvi, ašti jedinako im prozvanije, no od modrejših zvezdučetcuf i filosofov biahu. Naricajući že i carije, nejako carije evilici i jedinovlastiti ili mnogim stranam, no ja koj mušti od njihki iš do svoj grad i sveče bopisanje sveto je jedinago kojeg ožnu grada vlastitele i carijami imenovati jakože javest v knizibajtija u glave 4 i na 10, od ktorih žegradov biaho ti i carije nest dostovernego izvestija, tokmos je izvestno jako od stran vostočnijih, čislom tripo čislu treh darov prinesennih zlata ljivane i smirnej. I kiš do od svoja strana i podvikšesija, jedinuju vodimi zvezdojusni doše se po božiju smutrenju na putivo jedinu i drug druga na mere nije uvedavše gredejo v kupe zvezde posledstvojušte u nejže slavniše i zvezdočete zvala Aminog da predreče glagolišti vosijajt zvezda otijakova i vostanet človek od Izraelja. Kajže to zvezda be? Zlatulstite u filakt povestvujut jako nebe od čisla zvez nebesnih nam i vidimih no božestvena je nekaja i angelskaja sila vmesto zvezde javljajušte esja. Sijabo zvezde od načala mirotvorenije biti je svoj imejut a ta na končine vekov vo plošču se slovu, Gevisija. Vse zvezde na nebesih suć postavljenej a ta na vuzdu se zrašesija. Vse zvezde je obyčne od vostoka na zapad te kot a ta je dina neubyčno od vostoka na juk koji i Ruselim utičaše. Vse zvezde i vnošti toči usijajut a ta i vodni soncu podobno sjajaše prevozhodjašte nesraveneno nebesnije zvezde i sjajanjem i veličstvom. Vse zvezde isproči ime svetili sonce i milonoju i svovsem krugom nebesnim neprestanno je svoj im od dvijženje i tečenje a ta je dina ovog da i djaše ovog daže stojaše glagolištutu o filaktu hodjaštim volhvom huždaši zvezda počivajuštim že im i u nas stojaše. O vremeni žijavljenije zvezde to je različni i različno gadatelstvojut. Neci i glagoli otjakov samo i u nošti v sami čas spasitele visja, no nemnici ba iti tako. Iba o ašteba i v to vreme javila se zvezda, to kako ba izdalječe volsvi vozmogljine u mnogije dnijero sa lima postignutiji. Prešta daži neotidiji osiv so otručati mi materiju i govo egipet iže po ispolneni 40 dne i zakonnom v cerki učišteniji abije nemedlje v domu svojem iže v nazarete to ču je potrebne na puti vzem kegipto sučtanjem u bratisja, ašte že i glagoliot neci jako volsvijone je skorih i u potrebiša, i skorejše je tečenje otvorjašte u 30 roždestva hristova den vitlejem postigoša, obače neverujatno si je. Carembo suštima neskorohodcem zdari, že i mnogi mitsarskom usano i česti preliče svojuštimi slugami greduštim luskotami že i veštmi k puti potrebne mi, kako mošno bi odpersedi i Eraviji i Etiopiji u 13 dnej dojiti do vitlejem skago grada. Kse muže i održeni ba iša nekej den vo Jerusalimi u Tiroda. Donda že prvosveštennikom i knižnikom sobranim i vuprošenim gde hristo sraždajući o bivšim uveda se jako vitlejmi u dejstim. Rozi že od njih že i svete i epifani i glagoliut. Jako je vi se zvezda v čas roždestva hristova, no vol svi po dvoletih napoklenenje prijidoša i užed voletno otruča hrista obretoša. Sje žemneni od sju doprivni idej, ako i rut povele izbivati mladenci od dvoleti nijaši, po vremeni je že izvesno ispeta No sece vojemnenje svitejtu u filakta glagolet bajte jave neprijatno. Estbo vse ja cerkvi verno je razumenje, jako vol svi o nije hristo v vitlejme i vverete pešte suštimo poklonižesija. A podvulajte hristo s gospoti netočio neba ist vitlejme no nije v Palestine, novo Egipte. I bojako že reće se posvidetelstvo luki svetago po 40 dnevnu u cerkvi odčeštenji i daže si mion starec srete gospoda, i ako skončaše se vse po zakonu gospodni vazvratiše se i osiv sveta i prečista je da jeva marija su mladenci ma bje v galileju, nevojudeju vo grad svoj nazaret, a nevo vitlejme i odtudo po povelenju angelovu koj Egipta ugotovaša se. Kako obo možaho vol svi po dvoletih u vresti hrista vitlejme? Niki porože drevni istorik grečiski i skazujet, jako za 2 leta prešte roždjectva Hristova Zvezda na Vostoci pokazasi i 2 leta vol svi koj i Ruselimu potešestvu vahu daži sami čas roždjectva postigoše. Unici i se istorik tu može suglasovati je, że pišece vo evangilii u izbijeni mladenci vo do 2 letu i njižajše. No ni tako jest dostoverno. I Boka je ba i nužda naležala onim volhvom 2 letnog odstran vostočnih potešestvija, i z njih že v 2 ili 3 meseca vozmožno dojti i Ruselima. Ašte že i Kosnu, jako cari i s o množestvom vremeni gredjahu se bolje šesti ili 7 meseca im v puti u medliti. I bo vostočnja strana, jakože persida, ravija, etiopija, od i Ruselima nesuć tolikogo rastojanja da bi im meš do im i bil puti 2 letni. Kotoro je že bi u vremeni javljenje zvezde i bilo razumenje dostoverniše, mnju jako svetago Joana Zlatustego i Taufilagta. I učitelji Glego Ljucice. Zvezda prešte roždenje Hristova i visi volhvom. U nežemnogoje bi mi jako potišestvu jušte, to go radi prežde mnogo govremini i visi im zvezda, da vo vreme roždenje postigše poklonicijemu, ješte sušto v pelinah. Doste teh sveta je učitelji razumenje. Smotrim že jako nevospominajutni ostavljajuć zvezde ono i dvoletne govremini. No toču je u Glego Ljuc prežde mnogo govremini, ako je ba i rekše prežde nekoliko meseceji. Od sudu že Zlatustova i Taufilagta vas se go jako prežde vremeni da je visija povestvovanje držaštisija, lgočestno razumet jest, jako sami to ideni čas von že blgovještini je marhangilovim duhaže sveta gonašestvim sloboplot i baist, začenši se v predniporočnji u trobi djevi česte i za devet mesece v predroždjestvom zvezda na Vostocije visija. Sice razumejušte i od uspomenovennih učitelji a od voleti izbijennih mladenci v posleždevdenh pameti i ih rečecia. Za devet uba mesecef jakože Glegolem, pred Hristovim roždestvom, po vreme blgovještini je bol svi na Vostoce zvezdoozrevše, perve razužda hodivljajušte si i prorazumevajušte kaj je to jest zvezda. Neneka ili od meteor blistajušćih na vuzdusi i od provozveštajušćih neka je zloklučenje, jakože bivaju ko meti. Jakož je vo istinota zvezda u svih stranah zloklučenje vragoduši gupcu, padenje idolov i zgnanje besov, sveta ževera i svjete je prosveštenje. Takož je poznavše ino je to ja zvezde i ne po slučaju bivajušte, no po osobni i božeštveni sili ešte stvo i podobije. Vospominuše drevnije ono je Valamovo proročestvo, ešte že i od civila indijskija Eritreii o toj že zvezde proročestvo vaši uveštavšesija. A ne pače, jakože sveta i lef paparimski rezumeet samim bogom tajno naučenji poznaše, jako prijde vremi roždenje Gospoda i Carya vseja vselenija i mušta goroditi sebo Izraeli jako že vela Ampro reče bostanet človek od Izraelija. I to je go jest zvezda i zdavna predvazveštenna je. Verova všubu nesumnenu baiti tako i dovoljno naput priogotovalše se, dvignoše se od stran svojih uveštavšesija, vajdinu sušeće se gredjahu i dinomyslinnu. A tem vremenem dvjeto mesičnoj otjevljenji zvezda ispolnjaše se vremija i približaše se čas roždestva Hristova. Približaše se že i unik k predelom palestinskim. Ta že i sama gocarstvena govojude i grada Iroselima v sami den roždestva Hristova dostigoše. Ibašte bait taj žde zvezda i vojroselime vosijala sjačeski i bajnaroto zrevšiju pošel za neju zvolhvajku Hristo i ovedal baj irod s zavisnim erhisi nagoji judejskimi roždenmago Hrista i pozavisti prežde vremene baje go obili. Nusmatrenije božije, lud še nam spasenje ustrujajušte, povele skrejti se zvezde, ovo da ne uvesti se verte pištošti mi dušu otručate, ovo jako nedostojna bjahu o česatu gozlonravno-gožidovska goroda videti pričudnu i zvezdoonuju, ovo že izkušajušte verujih, uverujit li slovese monih volhvov, prišestvje mesinoblagovestvujuštih i voshotjat li poznati Hrista spa samiru? Ašte ženi, to da bude tim na boljše usuždenije. Sicete u filakt gadateljstvojit, če su rade volsvi pridoše na usuždenije i judejum? Ašte bo volsvi dolžerci i sušte veru vaše, kako fotveti judej imu trešti? Oni bo tolj daleko odstojašte pridoše pokoniti se i judej že u sebe i mušte Hrista gonjahojgo. Pše če že volsvi vcarskih grati Irosalim u novoroždennom Cerevu Prušahu, gde glagolište estruždej se Cari Judejskii, videhum bo zvezdojgo novostoci i pridohum pokoniti se jemu. Ia bi esi anovaj vesto divi narod i že iro da Cari aj i vseh načalnikov Irosalimskih i sobrav Cari vsepervo sveštenniki i knižniki ljudskija, voprušaši od njih. Gde Hristo sraždajeće? Ubojas je buda neotibice od njegocarstvu i mysliše kako bi inovruždennago Cari albitiji. Io vedav, jako vevitlejme i judeistim Hristo sraždajeće, prezva bohvaj tajja i ovremeni javljšie se zvezda ispejta. I nepravjedno i namerednije zlo reče Lukavo, še če ispajtajte izvesno otručati ek daže obreštite vo zvestitimi jako da jaz še dboklonio se jemu. Odšečim, že vlchvom iz Irosalima abije zvezda vodjašta i hevisija i pojdi pred nimi, radojškim se im zelo ojevlenije i apaki. I predlijaše im dondeže dovedejih vvitlem qvertepu, i sta vrhu ideže beotruča. Nad onim žilištim ideže beotruča bez vzda sta. Cijest s vajsutej nizu sušeći i k zimlji približivše se. Inakubu nevozmožno baj poznatiji, nad kotorim stojit mestum, ašte nebaj snis šla nijažaje. Sice i tu filakt od svetak ozlatu ostana vajk besedojit. Cijest strano znamenje bjaši, snide bo zvezda s vajsutej i prezimlji bavši, pokazajim mesto. Ašte ba na vajsute stojala baj, to kako poznatiji miahu osobnoje mesto ideže be Hristos? Puneže kaš do zvezda mnoga je mesta obdržit, jako že i te množici u vrhu hramine i tvoja lunu zriši, takožde ja smnju, jako si ja vrhu moja hramine jest. I vsi bo takožde mnjat, jako nad nimi tokmolo na stojit, ili i na zvezda, jako že i ta zvezda nebaj jave pokazala Hrista, ašte nebaj snis šla i vrhu glavu i otručate stala. I od segočere se znajemo jest, jako ta zvezda neotsuštih, nadverdi nebesnije be, no osobna je božije sila. Obretoša obu volsvij skomago, pšeće v hraminoj, jako žegle golete vangilije. Odkudo ne cimnjat jako ne vertepe, no v nekojim domuvo gradi, volsvij Hrista obretoša, puneže nevertepno hraminoj vangilije uspominaet. Razšeču se bo reće množestvu naroda i sati se prijide prazna bejst i obšta je gostenica i pročije graždanske dome i izvedena bejst matir su otručatem izvertepa v hraminoj nekoju. No svetaj mučeniki ostin, Zlatust, Grigori niski i Ronim skazujut, jako vertepe i daži rodi sebe daži do vremena učištenija, po 40 dneh bavajušte go, tamo i od volkbof obreten bejst. Sježetog radiji, da carije zemstji ovedet novorožden na gocerja carstvowništete, smireniji i vprezreniji mirskej slavi, a ne v bogatstvah ki če njiži palatah. Kse može da i vere ih množeše i evicija, ek da togo, egože radiji sice dolgi i putni trut podjaša egože v carjskih palatah obrasti nadješa se, toli koji nište to uzrevše ne raskaju se i ne vosprezorstvojut. Vevertepe obovret, če gospoda vol svih, pokoniša se patše, sjest neprostim poklonenijem, no Bogu dožnim, nejako čelovek otokmo, no i jako Bogu pokloniša se. Ibo, jako žesvetej i Renej i Lefpapa Glegoliut, vol sviti i prosveštajušte ih tajno gospodne i blgodati, vidjevše otruča, Boga je goba i ti poznaše i verovaša, i togo radi ne toču jako cariju, no i jako Bogu imu pokloniša se, poklonenijem Bogu preliče neprostim. Če so radi piše cijam, patše i otversše sukrovišta svoja prenesošajemo dari, ispolnjajušte povelennoje, da ne i više se pred gospodim tošti. Kotore i žedari i zlato i livan i smirno, zlato i jako cariju, livan i jako Bogu, smirno i jako čelovek u smrtnu, smirno i u božidove pomazovu hotelu umeršegu želajušte da celu budet. Tako tri carije trmi od trojca i počto še da rami i temi dva vne mjestestva i ziviša, cici o tom glagoljet lef svjetej, livan Bogu, smirno čeloveku, zlato prinosijet cariju, razumno božije i čeloveče s kojestestvo vojedinstve početajušte, eže srce i verujut, da rami ispovedujut. I vest primše vosne otangela i avlšegosijim, ne vozvratite se koji rudozlajemo i slištimo i obiti novoroždenego carija poočajušte musija i na im potemu ti došat kiždo i ih vo stranu svoju i tamo učitelji propovednici hristovi biše po dostovernomu povestovanju niki voruvu. Propovede jušte bo prišestvije v mir hrista se i na Božija učahu ljudej verovati v nego jakože i sami verovatša i nesomnenno jest, jako v lice svjetej ih po omertvi pričteni baiti spodobiše se. Imena žijek socija 1. melchior star i sed vlasaj glavniji i bradojima i dolgo toj prinese zlatu cerju i vladecije kdorej gaspar mlad i bezbradej licem červlen toj prinese livan bogovu človečemu sje 3. valtasar smugal licem vesma bradat se ismirno prinese sa inu človečeskomu smrtnomo Telesa ih po mnogih letih prinese na baiše prve taže v mediulan potom v koloniju pčest hristu bogovu pluštennomo je može sroščio i god nas bulislava voveki Amin 4. konec skazanije o poklonenji vo chvov this recording is in a public domain 4. žitija svjetej svjetitele Dmitrij Rostovskogo 4. mesece dekemvria v 26. ideň 5. skazanije o bekstve prečistije deva i bogorodice snovo roždenim božestvenim ladencim vo egipet od božestvena vojvangelija i od svetu ihotec i dostovernih povestovatili i sobradnoj redfliprevox.org odšečim volhvom od vitlema angel gospoden vo sneje visi josifu povelivajemu da s novoroždenim utručatim jesusom kristom i materiju i go prečistuju devu i marijaju bežit vo egipet i tamo da budete dondeže po velicijemu po neže irod hošte ti skati otručate da pogobite josif ževostav pojad otručaj materiju i go noštiju i otide vo egipet no prve je prežde svojgovo egipet odšestvija vo juroselime i spolni vse jaže po zakonu gospodnju v cerkvi Solomonovi ože bo i spolniše sednije očištenije prečistije i preniporočnije bogomaterije ide že i Simeon starec srete gospoda naše gojanna proročica aže po isponeniji pisana govzakone pojde v nazaret k svojimo domu sice boglagoljet luka svitej jako skončaše se vse po zakonu gospodnju vazvratiše se v galileju bograt svoj nazaret se jave jest ako ne abi odvitlejima ki egiptu ubratiše sja no prve je k cerkvi gospodni posem k nazaretu ta živo egipet izjiveđe sjej svitejto ofilakt mataja pišušte sice vopros kako luka glagoljet jako poroždenji soverši v dne i 40 i Simeonom prijat biv snidi gospodj v nazaret zdježe mataj glagoljet jako po vazvršteni od egipta pride v nazaret odvet uveštubu jako ilika umulča mataj ta luka reče poroždenji bo sotvori jako žel luka glagoljet sjest nazaret pojde mataja glagoljet i aže uže potom biša kako vo egipet bježa i pakiju tu dovozvršću se jemu ide v nazaret pročeže nisoprotivljajuće drug drugu no luka odvitljema v nazaret v šestve glagoljet mataja iže potom od egipta v nazaret v oskuždenje skazujet dozdete ufilakt svitej po isšestviji obod cerkvi gospodni prve je v nazaret počtasa sija i aže od dome svojemne medlešti ostrojša taže vzemšena put potrebna je noštiju da ne ovedet susedi okres dživuštija spešno jaše sjevo egipet šestvija pojašaže s svojoj posluženje radi i jakova, sajna Josifova starejšego, narečennego posležde brata Božija eže izvestvojece od trifologa oktoberija 23. godne i daže poet se sice eže poploti gospodnije želanje mudre, brat pokazal se je si učinik i samovidic božestvinnih tajn, begaje i s nim, i vojgipte bav su Josifom, materiju že isusuvoju, s nimi žemuli spasti se nam odsjudo u bojave jest jako jakov spodšestvova im bežašćim vojgipet složajim v puti bekstvožetvorjaši gospod vojgipet ovo da pokažete jako človek estisti i ploć, a neduhi prividenije sici je vrem svjetej ašte nebe ploć i v kogo prijm bežavo egipet ovo že da naučitni bežati od gneva i jarosti človečeskija a ne protivogordelivno stojati sici Zlatuvost begaju že gospod učit nas mesto davat i jarosti sjest bežati od človečeskije jarosti jaštjubu se mogušti i bižet, nakazujem si gordelivi i ne pometati sebe v napasti ovo že da osvijetit egipta u tidul i ako že glagolje cvitejle s tojastrana i ugotovići izrjadnije žertvi tajnstvu v nežeperve zaklanje magnica spasiteljnoje kresta znamenji i paska gospodnje be proobrozovanja k se muže da i pro ročestvo i sajno ispolnice sje se gospod sjediti na oblac elekci i prijdit u egipet i potresuće vse roko tvorenne egipetska i utlica ego i daže čerze oblakam v Rosiji svitej razumejet prečistoju devu, jaže na rukah i padoša i dolibogov egipetskih Legog žest toj oblak prečistej deva i bo nijedina im koj go li bo greha ili plučka govoždelenija i poznanie sopružestva bremenem od igoštena povestvoje ce žije sje jako greduštim im koj egiptu nekde v postih mesteh na padošana njih razbojnici i hodjahu od jat i osla na nem žemala je neka je potrebna je svoja nesjahu i nokda žemater im vezjaša sje jedinubu od razbojniku teh videf utruča zelo krasno i odiviv se krasute neobične rječe aš teba i bok prijal nasijatelo človečesku neba i bil krasnejši pa će se go otručate to rek vas preti drugom svojim pročim razbojniku mi ne poposti imozlobiti ničim žesih putnikov takda prečiste bogorodice rječe razbojniku veš što bo, jako otručas je sve čim žijem veđepičkije strane i vtivijdskih predeljih bivšim pri bližaku se kogradu glagolima umirmo polje napredbe svojim svojim pročim svojim pročim svojim pročim svojim pročim svojim pročim svojim pročim svojim pročim svojim pročim svojim pročim kroz ušiti se v to vremija je gda prijdet semo deva matire s mladencem roždenim Vjaslik od togo u boj i remij na proročestvo obyće beegiptino mi zobražati devo počivajuštoj na udre bliz žije jam ladenca ližašta v jaslih pelinami povita i tomu obrazu poklanjati se boprosivšo žejnog daptu lomeju cerju žercof egipetskih če sorati se ja tvorjat glagolahuti i jako si je tajna ist drevnišim otsem našim ot sveta da je tako nekoj gopro roka predvazveštenna jo, išdem končini togo proročestva i izbaitija tajnej. Posejmo od grada jermopolja malo vzpjać, vazvrativši se, i mesta ko prebaivanju sebe ištušte, pridoša gvesi na ricaima i na tarea, meždu ili opolem i vavilonom ležašte i. Tamo josef blizvesi bav, ostavi prečisto i devo mariju su hristom gospodem pod drevom smokovnim, a sam vves potreba i radi pojde. Drevo ubuto smokovno je dajušti božestvenim tem strannikom u sebe prebaivanje razdvoji se sve ište do nizu i verh svoj prekluni, tvoria a kisen ili šater nad glavoj u ich, doleže prikoreni svojem sotvori v rase linje, akih levinu ko prebaivanju, i tamo prečista i deva su mladencem vosklonži se poči od puti. Mesto ono je i do seljest v velicim počitanji i netoči od hristijan, no i od sera cejnov, iže i do nej nejakože od tostovernih samovice v povestvojeca, ostrojajuć svetilnike leje v rase linje drevatog ogoreti v čest počivšije tamo deva i su mladencem. Izvoli se, že josef i bogorolice, hto je vesi prebaivati, nedaleći ubut drevatog obreće hraminu, žitina čaša. Sotvori se, že i drugo je čudo silu i božestvena gmladensa, tamože bo blis prebaivanija ih, i blis čudesna go dreva onago je visi v nezapo istočnik vode i živaja, od njegože pričista i deva na potrebu počerpaše, i kopeli v nem tvoriaše malomu odručati svojmu. Es, že to istočnik i do nej ne, i mušt vodu zelo hladno i zdravio pomoštno. A je že čudne, jako vo vse izimlije egipetskoj, jedin to je živaja vode i ubreta jece istočnik, i slavice v toj vesi. Doselje povestovanje vajvšegu tamo pričistije bogomatire su hristom prebaivanija, i daže prežiše nekoliko let. Nes, že izvestije suveršenno go, koliko let go spoću medlivo egipte. Svite epifanii glgolet dva leta, Nikifor, že tri leta skazuet, Gjorgij, že prozivajemi Kedrin, pjat let, a i nije, jakože Ammonija Aleksandrijske i sedem let povestuju, obače si je javejest, jako dokončine irodovo i glgolišto evangeliju, i bet tamo domerit via irodova. Izbijenim, že bavšem ladencem vitlejemskim i irodo kajanom ozlejšaju smerđu Bogipšu, pak i angel, gospodini, vi se, vosnije osifu, povelivaje iz egipickije strana i vuzvratiti se v zemlju i Izraelivu. Izumroša bo reče, i što šti i došu odručati. On, že v ustav pojat odručaj materi go, i vojudeju, je žebe česniješaja i boljše zemlje Izraelivu i časť, gredjaše. Slišev, že jako arhela i carstvoj dvojudej, i vmestu irodoca svojgo, oboja se tamo i ti. Irodbo ostavi po sebe tri sejnej, prva go arhelaja, druga go narecajma go irodo antipu, a tretija go iunejšego Filipa. Iže posmeriti od sa svojgo i doše v rimko keserju pretisja, ki iš do bojih otjaše prijati carstvo odče. Eserobu nije dino mutnijih carstvije česti popuskaja, razdeli carstvo na četiri časti, narek tajajte trarchijemi. Arhelaju starejšemu bratu da dej judeju, irodo antipe da dej galileju, Filipu iunejšemu bratu trachonitskoju stranu, a aviliniju da dej lisanju, iunejšemu sejno lisanje boljšegu, i nokdat druga irodovo bivša, i od nego pozavisti ubijena. Odpoštaje, že ih keseru trima, ubešta, arhelaju dati čest carstvo, aš te točuju, perve je dobro i pokažet časti svoja strojenije i radenije. No to i ni čimže premeni zloba i odčija, muče i obivaje mnogih. Vršetbovo Irosa Limabije 3.000 naroda ubina prasno, i mnogih od gražda nemši mučeše v den praznika posrede cerkve, pred vsem žedovskim soborom. I takova go radi mučitelstva svojegopoletih nekolikih kokesar i oklevetan, i od vlasti svojeja izveržen, i na zatočenje poslen byst. Lago obor hila je zlagu Iosi, vzvrštaje se, sliša v carstvojušta, aš te i bez carstvije titlei, uboja se tamo i ti. Vest džeprijem vosnil tangila onago, iže perve imoje vlaže se, u tejde v predeliji galilejskie v državu i rodantipa i brat arhilaiva, iže krodčaj nad ljudmi gospodstvo vaše. I prišet v selisjevo grade naricajemom Nazaret, v domu svojem, v nemže i perve obitahu, nasburjeci rečenoj u Hristegospode prorokami, jako Nazorej na Rečecija, i može slava uveki Aminj. Tojžeden pamjet svetago Iosifa u bročnjiga prečestije deva i bogorodice. Iosif svetaj beroda cerska, od domu da viduva i Solomonova, vnuk Matatov, a pravnuk Eliezerov, se i nijako v ljupojstistvu, a Ilijin po zakonu. Matat bodete gorodif i jakova odca ima umre, ženuž Matatovu materijako vljupojat Milhiji, od kolena Natanova, sina da viduva i rodiji Ilija. Ilijubu pojata ženu i umre bez čaden, a ponemi jakov ižebe brate go odjedinije materije, non ne odjedinago odca, pojata ženu ego. Poneži zakon poveli vaše, ašte kto umret ne ima i čad, da poimet brate go ženu ego i vaskresit seme brata svoj ego. Potom u obu zakonu pojati jakov ženu bratniju i rodiji sego sveta goj osifu u Bručnika i bej osif jako žreće se sainu bojih, pojesti svoj jakovlj po zakonu že Ilijev. Če se oradi svete vengelist Luka opisuje rod Hristov, položi osifu odca Ilija, glagolio Hristessice, saj jako mnim sajni osifuv, Ilijev, Matatov, Ilija glagoljet vmestu jakova. Es, če osemi osif svetom nesoglasno je zapadnim s vostočnimi razumenije. Zapadnij glagoljut, jako dev svjenik be daže dokončina i svojeja, odnjut ne poznav supružestva. Vostočniji žeg glagoljut jako ženu i me i čad rodi. Nikifor drevni istorik grečiški i sveta goj i polita vzem povestvojet, jako pojada ženu imenem Salomiju. No ne tu jo razume i biti Salomiju, ja že vovitlejme na rečemnaja Baba Gospodnja, no i nuju. Tabu be hužike ili saveti i bogorodice, asiabet štera Geva, brata Zaharijna, odca prettečeva, a Gejubu i Zaharija, sajne i bliše vrehiji svještenjika. Saju Ubu Salomija i Judešteriju Gevuju sveta Josef v česnem sopružestve živušti, rodičeta i resajnej, Jakova, Simona, Iudu, Iusiju i dve čteriji, Estir i Tamar, ili jako žed rozi i glagoljut, Martu. Asinaksar i živnedelju sv. Hmironosic i tretju Judešteri prilagajet imenem Salomij, ja žedana bez zvedeja. Georgij Že Kedrin dve dešterij Josefove i vaspominuve, jedino od njih imenem Mariju, zkazujet, bajti danu zakleo pobrata Josefove, užepu vazvraštenji Josefovom od Egipta, no Marija ta, Marta ili Tamar mnjec se bajti. Ka je želibu be i kolik je mu nji biah od šteriji, obače si je izvesno, jako Josef sv. ženat be, sajne i že i dešteriji, rodi. O prestavljenji žene i svoja Salomiji sv. Josef vdovstvove še let dovoljna, čisto te provoždajušti dni svoja. Svidetelstvojec je bojgo sv. i neporočnoj žitijevo sv. Evangeliji, ašti i kratkimi, obače zelo pohvalni mislo vese i simiji. Josef žemuš je ja, praveden saj. I čto bolje je se go sv. sv. Toliko je praveden, jako prevzajte imu sv. sv. svoje i upročih pravednih pravotec i patrijarhov, kto bo dostojno breti se biti obručnik i mnimi i muš prečistije djeva i materje Božija, i komu takova da desi čest je že biti narečeno od Cuhristovu. Vujstino se go muže ubreti G. spodj po srcu svojmu i muže bezvesna jej tajne premudrosti svoja jevil, sotvori fe go služitele tajnstvu spasenja našego. Vujstino dostoinbe takovo je čest i takova go služenija, soveršenna go radji v dobro deteljek žitija svojgo. Obručena be prečistije djeva Maria i vhranjenje devstva i ja, a ne vplod s koje soveršenno je supružestvo imodana. E i žijako materi Božija i svoje i že vse go mira gospože i vladičice od Angela i že vosnije javljaše se imu uverivše se, takožde i roždennom od neja mladencu Bogu, svo vsekim blagogovejnstvom i s ostrakom služaši, v Egypt begaja i odtudo vazvraštaje sjem, i v nazarete prebajvaja i pištu im od trodaruk svojih stježavaja, drevodelj bobjaši i u Bog ašte i carska goplemine, i Bogu spodj v ništete roditi se voskote, plodi točio od trodacarska vzemlišti, a ne carskoju slavu, bogatstvo i vladenije. Ništo u bumatri svoju prečistoju, ništa i od cam nima go izvoli imeti obraz podejas milenija. Prebavžaju osjev svite i vseh let žiteja svojgo 110 skončase v mire, i pojde ko od cem vladi bivšim, nesušti vest radosno i izvesno, jako prijde želajima imesija i meje svoboditi iz pastirot človečeski, Hristos, Gospod, je može slava voveki, Aminj. Tojžedin pameti že vo sviteh od sa našegove timije ispovednika, Episkupa Srdijskogo, na Nikijskom, Vt. Sobore, Sijest, na Vs. 7, Vcarstvo Konstantina i Rina i Blakočestivih Bivša, izgnani je, že posležde i rana i mnogi od zločestivih carej ikon radi sviteh pretrpevša. I prepodobnog od sa našegove varesta, iže pročtenjem knjige frema svetago nastavi se na žitije posniče s koje žistokove, i vo obitelje studi tovoj mnogo gospoli Trudisija, jaškim i sebe ponagom o telo okova v železiji, edinožde i vo vse sedmici jedušti i to suh hleb, inog daže i zelije su rovo. I tako dobro ilgodivši bogu, poči s mirom, ima i 75 let žitija svojgo. I prepodobnog od sa našegog Konstantina Sinatskego, od iodej hristijani na Bivša, iže otolimpa vo Italiju gredaj, luvuštu i rekonogamijak i posuhu prejde, 40 žedne i postja se dočre sa lvrove nekojim zagreben prebivaše, svoježe ko gospod od šestvije preždi osmi mesec oveda. Koniec žetiji svetih meseca dekemvria v 26. dejnje. This recording is in the public domain.