 Goddag. Det er dejligt at se så mange mennesker. Jeg hedder Elsemarie Jekkenø. Jeg er ansat ved afdelingen for religionsødnskab og Center for Funktionelt Integrativ Niveauvidenskab og Dansk Smerteforskningscenter. Mit POD-projekt er tværfagelig projekt, som altså omfatter tre forskellige områder i en forforskning på osornaestet. Og i dag skal jeg snakke lidt om forholde mellem ritual og forhold og smerte. Og vi skal fro at se på om religiøs to kalindersmerte. Mit projekt handler om, hvordan religiøse overbevisninger, hvordan religiøse handlinger, hvordan de kan påvirke vores smerte oplevelse. Og specifikt har vi lavet nogle undersøgelse af, hvordan ting som religiøse ritualer, og hvordan religiøse overbevisninger, tanker, handlinger, hvordan de kan påvirke vores smerte oplevelse. Delses ser vi på folk subjektive smerte oplevelser, men vi laver også nogle undersøgelser, hvor vi ser på autonome processer i relation til nogle mere fysiologiske ting, der sker i vores autonome nævesystem, som vi altså ikke har bevidst kontrol over. Og i dag skal jeg fortælle lidt om to studier, som har lavet en del til klinisk mærtestudie, hvor vi så på forholde mellem bøn og smerte oplevelse. Og så har jeg lavet affældarbejde i Mauritius, hvor vi undersøgte deltagerne smerte oplevelse under den hinduistiske festival, det havde jeg taget på samme. Og der efter, der vil jeg snakke lidt om, hvad det er for nogle ting, der kan være med til, at religion eventuelt kan linde dig smerte. Smerte og religion er begge to nogle meget komplekse områder og nogle meget komplekse fenomener, og der er mange ting, så vi endnu ikke ved, inden for de to områder, selvom forskningen inden for begge fældre faktisk har en lang tradition bag sig. Og derfor så vil min forskning handle meget om sammenhængen mellem en smerte oplevelse og så religiøse opvisninger og handlinger og mere specifikt, så altså om hvordan religiøse to og hvordan ritualer kan påvirke eller modulere vores smerte oplevelse. Og dels lavede vi altså det her kliniske smertestudie og så dels et fældarbejde, og det er det, som talen her i dag kommer til at handle om. Baggrunden for det kliniske studie, som jeg vil starte med at fortælle lidt om, det var, at vi ønsket at opstille et studie, som på alle måder lever op til de krav, som vi kender i videnskæmmens verden, og derfor synes vi, at det var interessant at se dels på hvordan deltjernes supertiv smerte oplevelse ændrede sig i forbildelse med de opgaver, de skulle gå igennem i studiet, men vi ville også gerne undersøge, hvad der var for nogle psykologiske mekanismer, der eventuelt kunne bidraget til, at deres smerte oplevelse ændrede sig under forsøget. Og der efter, så ville vi også lave nogle fysologiske målinger, så vi kunne se også, hvordan den supertive smerte oplevelse hanges sammen med mere objektive fysologisk fenomener. Og hvis jeg skal sige, at det er om designet, så havde vi, det var klinisk effektstudie, hvor vi havde førre deltager, de 20 af dem, det var en gruppe af raske, dedikerede kristne unge protestanter, og så havde vi 20 matchende ændrede ikke trone deltager. I gennem forsøget, der skulle de igennem tre tilstandele, der var tre opgaver, og den ene, det var en personlige bøn til gud, og den næste, det var en sekulær bøn, altså med samme indhold som en religiøse bøn, på en språlige måde, men altså uden, at de henvendte sig til gud, altså uden, at der var et religiøst indhold, det vi kalder så en sekulær bøn, og så var der ingen kontrollopgave, det var jo en pæn-onelige tilstand, hvor de bare skulle ligge og ikke foretage sig noget særligt, og så, under de her tilstande, så gav vi dem en elektristimulering, som var individuelt tilpasset til den enkelte deltager, og efter hver opgave, der skulle de så vurdere deres supertive smerteoplevelse under den her tilstand, og der målte vi både, eller vi bad dem om at vurdere deres smerteintensitet, som hænger mere sammen med en censurisk smerteoplevelse, men altså også deres smerteubehag, altså det er mere en emotional eller en effektiv følelse, hvor ubehageligt smerten var, så det er sådan nogle supertive mål, vi bad dem om at vurdere, men vi målte også samtidigt på en række fysologiske processer i relation til det autonome og nervsysteme, altså mere objektive størrelser, bl.a. mål vi på variationer i puls, og så mål vi på hudkonduktant, som er indirekte mål for, hvor stresset man er, eller hvor ubehageligt man finder en situation, men altså også et indirekte mål for smerteoplevelse, og så målte vi også på sådan en autonome regulering af blodtrykket. Og efter eller unabart inden at være opgave, så ville vi også undersøge de her eventuelle psykologiske mekanismer, der kunne være med til at meddiere den oplevelse, de havde smerten. Vi spurgte masser til, hvilke forventninger de havde til smerten, de skulle opleve, og så vil vi ikke højt et ønske, de havde om, at det diskuterede i gang med, for eksempel at blive en bøn, og højt et ønske, de havde om, at det skulle kunne hjælpe dem til at linde deres smerte, og så spurgte vi også til deres engselse, som man kender for mange studier, at det kan have en betydelig medierende effekt, om man er meget nervøs, eller man er meget engselig, når man oplever en smerte, og forsøget var, som sagt, det stillet op, så man ellers stiller kliniske forsøg op, så at tilstandene var randomiserede, og orden den kom i var det, der man kallet counterbalanced, og så var det jo et blinde på den måde, at min assistent, som stød for selve forsøgsdelen, altså selve smertedelen af eksperimentet, at hun ikke visste, hvilken gruppe deltagerne hørte indunder, og de forlige resultater, de viser, at vi havde et personlige bøn syg ud, at det har en smertelindrende effekt for religiøse deltager, men altså ikke for ikke religiøse deltager, og så viser det også, at den sekulære bøn, altså uden et religiøs indhold, ikke havde nogen effekt for nogen af deltagerne. Og desuden så så vi, som Ild havde regnet ved, at deres forventninger til smertereoplevelsen under forsøget, at den i høj grad fungerede som en god predictor, altså i høj grad kunne forklare den smertereoplevelse, de efterfølgende havde, den kunne faktisk forklare helt op til 70% af effekten. Og endnu så har vi ikke de endelige resultater for, hvordan de her så hænger nøger sammen med de fysologiske processer, men vi glæder os meget til at se på den del af resultaterne også senere. Perspektiverne i det her forskningsprojekt er det her første fremmest, at det er det første, eller i hvert fald et af de første velkontollerede studier, indenfor det her område, hvor man ser på, hvordan religiøse handlinger kan påvirke smertereoplevelser, i hvert fald det eneste jeg kender, hvor man ser direkte på sammenhængen mellem bøn og smertereoplevelse. Og så er det også vigtigt at understreje, at det ikke siger noget om almenesammenhængen mellem bøn og smertereoplevelse, eller mellem religioen og helbred, men det er vigtigt at huske på, at vores resultater er udtryk for en effekt, der drejer sig om en helt bestemt psykosocial kontekst, som deltagerne har farget smerten indenfor. Og så viser det også igen, at vores overbevisninger ikke kun tro en religiøsforstand, men også forventninger, at de er en meget betydelig modulator af vores smertereoplevelse. Og det, vi synes er interessant i fremtiden, det er så at prøve at tage det her design med over i moderne eksperimentelt nøvevidenskab, hvor vi opstiller et hjerneskændingsstudie ved brug af FMI-teknologi, det man kaller funktionelt magnetisk resonant spildedalelse, hvor man så kan se på, om bøn eventuelt kan reducere aktiviteten i de områder i hjernet, som normalt er forbundet med smertepassuption, netværk og områder, man kaller for smertemetriks. Men det er altså næste skridt, og nu til noget helt andet kunne man fristes til at sige. Nu vil jeg fortælle lidt om feltarbejdet i Maurisius. Min familie er vi lige vant hjem fra Maurisius, hvor vi har været nede, sammen med en mindre gruppe af forskere i tilknøjning til årets universitet. Og der har vi været nede og lavet feltarbejde her i vinter i tre måneder, så når de har gået af frøsset, skålet, sne og forhåbentlig kælkede nogen af jer, så har vi altså gået af svet i templerne nede i Maurisius. Og for de er der måske ikke lige har været derfor nylig, kan jeg sige, at Maurisius altså er et ganske lille land, der ligger i det indiske USA en cirka 800 km øst for Madagaskar, altså ikke større end Lolland Falster cirka. Men der er altså en øgegruppe, hvor der er mange forskellige folk, men hoveddelen er hinduister. Og det er altså den ditamiliske ritual, tager vi på samme, vi tog dernede for undersøg. Og vi befandres mest på den nordlige del af øen, men jeg var så heldig at kunne få ansat nogle lokale anthropologistuderende fra det marisisk universitet til at hjælpe mig med at samle data ved flere forskellige templer. Så vores undersøgelse bliver lige vel spredt lidt ud af øen, men vi var selv hosaligt mest i den nordlige del af øen, men man kan ellers se tager på samme over hele øen på den her dag. Og som vi kan se på billedet er det også en meget smuk sted, det er i sandhed tropisk partis, men det var ikke umiddelbart de hvide sandstrande, der fangede vores interesse i første omgang. Det var måske snarere det, der gjorde, det var lidt vanskeligt at vinde hjem igen, det var at skulle undervære dem. Men det, der var interessant, det var særligt, at marisius også sat meget spændende og endnu uudforsket område, hvad angår den indiske diasporøj landet, og altså de hinduistiske ritualer, man praktiserer her. Og derfor tog vi så stadig et lille holdforskere for Aarhus Universitet, med det formål at undersøge traiposammefestivalen i marisius. Og vi undersøgte forskellige aspekter af det, men min del, den handlede særligt om deltagerne smerte oplevelse under ritualet. For traiposamme er netop en ritual, hvor en del af deltagerne lærer sig pierse med spyd, igennem tunge og kænder, og i visse tilfælde trækker tunge, ting efter sig med krogter og faskevård til huden. Og derfor kan man også sige, at traiposammefestivalen er en af de måske mest voldsomme og spektakulære religiøse udtryksformer, vi kender. En 10. måned af den hinduistiske kalender eller den temilske kalender, der samles folk i lange processioner, og nogle af dem lærer sig altså pierse. Og det er godt nok oprillet i det syde indisk ritual, men man kan også se det mange andre steder i syge staten, og også i lidt mindre grader i lande i Europa. Og i Maurisius, der ser man det så også i særligt udtrykt. I den mythologiske sammenhæng, der fejrer deltagerne den begivenhed, hvor låt Modugan gridskuden, han fik en landse af sin mor, hvormed han kunne besejre den underdemoen, som altså inkarnation af de unne eller antidarmiske kræfter i verden, og på den måde, hvor han med til at rense verden for dårlig karme. Og deltagerne i taget på sammen, de mener også, at de i kræfte deres deltages, at de dels i hu kommer denne her begivenhed og tager del i det offer, som Modugan gav, men dels så mener de også, at de ikke kunne med til at rense verden for dårlig karme, men at de også i kræfte deres offer er med til at rense dem selv, og deres nære omgivelse for dårlig karme. Og netop denne her motivation for at deltage var noget af det, vi tog ned for at undersøge. Mange af dem havde helt praktiske ting, de ønskede hjælp til en bønd, om hjælp til sygdom eller andre problemer i familien, nogen gjorde de i forhold til at hjælpe andre mennesker, og så nogen, der gjorde det som en tradition eller nærmest begledende ved det. Men fælles for mange af dem var altså, at de på en måde og kåbe eller håndtere den her fysiske smerte ved at sætte deres handlinger ind i en religiøs rensesperspektiv. De forventede altså mange andre ord, at hvis de havde forberedt sig godt og var koncentreret omkring deres bønder til Låt Modugan, at de så var i stand til at håndtere den smerte, og det er netop interessant, at mange af dem beratter, at de ikke føler ret stor smerte, og det kan hænges meget nøj sammen med, at de har en forventning om, og de også oplever, at de får opnår en eller anden form for psykisk lindring ved at udsætte sig selv for den her fysiske smerte. Og det vil jeg altså sige, at mange deltagerne, de også havde en meget specielt oplevelse under ritualet, indtil videre så pejre vores resultater på, at mange af dem befinner sig i en helt anden bevidstighedstillstand under ritualet. De suserer fra deres omgivelser, og mange af dem her hukommelsestab under store dele af ritualet. Og så har de også nogle gange en oplevelse af, at de mister sig selv, at de ikke har kontroll over sig selv, at deres handlinger under dele af ceremonien. Og de fortæller efterfølgende de fleste af dem, at de ikke oplever stor smerte, og det kan dels skyldes, at de har en forventning om, at hvis de har forberedt sig godt, og er på rigtig deres indstilling, og har gennemgået en god fasste, at de så ikke vil opleve en særlig stor smerte, kan jeg også hænge sammen med nogle af de her meget kraftige psykologiske mekanismer, som er på spil under ritualet, at de netop befinner sig i en helt anden tilstand, og på en måde de suserer eller kobler fra over for de oplevelser, de indtryk de ellers normalt vil få, hvis det her den her smertepåvirkning bliver faret uden for en rituel kontekst. Og nu vil jeg lige vise jer et lille filmstyrke, så I kan se hvordan det ser ud i lyd og billeder. Hvad? Der er en helt særlig stemning omkring det her ritual, hvis man kunne forvente, at folk var bange eller engselige, men de fleste af dem er faktisk rimelig og rolig, og noget af det, der også hjælper dem, er også, at deres venner og familie kommer og bakker op omkring dem, og vi kan se ham, der pierser dem, går rundt og synger både mens han pierser dem, og prosesionerne, hvor de så danser, og det er specielt under de her røge blikke, hvor de danser til musikken, at de lader sig rive væk, og glemmer alt, hvad der foregår omkring den. Her ser vi en, der har kro i ryggen, hvor han trækker en vogn efter sig. Og det er både mænd og kvinder, og børn, der deltager helt ned til fire årsalderen, har vi set små børn, der har deltaget. Nogen føler sig, at de har brug for at give et ekster offor, og der er nogen, der forklager det, at man ofrer jo mere dårlig karme og brænder det også, men de er ikke en historie, som alle fortæller, men der er altså enkelte, som virkelig pålægger sig selv en meget smerte. Og her ser vi endnu et eksempel på, hvor stor en betydning det kan have, at folk omkring dem hjælper. Gå vinter her, han har lige været ude for et trafikoheld, og har meget svært ved at komme igennem den her dag. Og da musikken ligesom kommer lidt væk fra ham, så er den næsten som om han er slet ikke makteret længere at komme igennem det, og man ser, hvordan han næsten danser ekstatisk uden og er klar over, at han er ved at tape det han går bære. Og her kan vi se, hvordan han får den lange landse ud, som har gået af i hans familie. Så kommer han også igennem det. Man kan sige på mange måder, at der er stor forskel på de forskellige ritualer, vi har set her. Altså det ene med bøn og det andet med typosam. Og altså det ene der, kan man sige, vi har et tale om en klin i studie, hvor folk kommer ind og oplever eksperimentelt smerte. Og så det andet studie, der er det jo folk, der er deltagerer ude i den virkelig verden, og altså selv påføjer sig den her smerte i ritualet. Men på den anden side så vil jeg prøve at fortælle lidt om, hvad der er for nogle mekanismer, der måske kan forklare, hvorfor religion kan være med til alle indersmerte. Altså, vi har en hypotese om, at mange af de samme både fysiologiske, men i hvert fald ser jeg også psykologiske mekanismer, kan bidrage til at forklare, hvordan de har deltager, simpelthen kan kåbe med smerten. Så hvis man ser på smertebegrebet først, så lyder formuleringen, altså definitionen for the International Association for the Study of Pain, den lyder, at smerte er en ubehagelige sensorisk og emotional oplevelse, som forbindelser med aktuelle eller mulige vejerskade, eller som beskrives i vending og svarne til en sådan oplevelse. Det vil jeg så sige, at smerte altid for uden, at det er noget, vores krop kan registrere, så har det også altid et subjektivt element, eller et subjektivt eller effektivt komponent, og så selvfølgelig også et fysiologisk aspekt. Og både i forbindelse med de kliniske studie og i forbindelse med TEI på samme, så viser det så også, at de forventninger, vi har til smerte oplevelse, altså i høj grad, kan være med til at påvirke vores subjektive smerte oplevelse. Altså der er nogle forskellige psykologiske mekanismer, som vores forventninger, for eksempel, der kan modulere eller mediere vores smerte oplevelse. Men altså der er også reale neurobiologiske koalater til den her oplevelse, og det vil jeg lige fortælle lidt om senere. Det vil sige, at der også er en objektiv størrelse, der hænger sammen med vores forventninger. Og da man kan sige, at der taler om en reappraisal effekt, altså deltagerne tolker den kontekst eller de omständigheder, de erfarer smerten i et mere positivt lys, og så har de nogle forventninger om, for eksempel, at de, enten at det bliver et bedre menneske, eller de har nogle positivt forventninger om at få hjælp for at gå ud i forbindelse med ritualerne eller i forbindelse med bønderne. Og det vil jeg sige, at de også mange gange disosserer eller koppler fra over for omgivelsen. Det så jeg i høj grad under at tage på sammen. Og der ser man altså den her feedback, mellem både nogle supertive og nogle objektive mekanismer. Og rent neurologisk, så er der altså en fin sammenhængt mellem vores forventninger, og så den psykosociale kontekst, som omgiver det. Her ser vi et billede, der forklager lige om, hvordan placebo i form af sugestioner, eller konditionering, hvordan de rent neurobiologisk kan forandre nogle processer i vores hjernes, som også igen påvirker vores fysologiske smerteplevelse. Og derfor igen også afføder, at vi har en anden supertiv oplevelse af smerten. For eksempel så kan nogle af de her forventninger være med til at påvirke området af hjernen, hvor der er en høj koncentration af opioidreceptorer. Det vil sige, at de kan ligesom kopple ind på det system, som der er kroppens endogen eller naturlige smertehemmende system. Hvis vi skal hen til konklusionerne, så kan vi sige, at religiøs to, eller vores overbevisninger, de kan lindere smerte, men under helt bestemte betingelser, og der er ingen almenige sammenhænger, der skal man passe på med, at man ikke trækker for generelle træk ud for enkelte studie. Og så er der også igen betydning af forventningerne og den psykosociale kontekst, vi erfarer smerten i. Det vil påvirke vores subjetiv oplevelsesmerten, men også rent nødbyologisk og fysologisk, vil den påvirke nogle processer hos os. Og så er det samspillet mellem det subjetiv, eller det effektive, og så det mere sensoriske. Og så vil jeg sige, at vi kender al sammen til, at mange patienter kan have glæde, eller at finde psykisk lindring i deres religion, men det kan også i visse tilfælde negative tanker om søn eller skyld. Men jeg synes, det er vigtigt, at man ikke fokuserer så meget på selve effekten, men man måske mere ser på, hvor det er for nogle mekanismer, der kan bidrage til, at mennesker kan være i stand til at udholde og mestere smerte. Og det er måske nogle af de faktorer, der kan være med til at hjælpe patienter i fremtiden, eftersom vi står i institutionen, hvor mange de tilbudet vi i dag kan tilbyde smertepatienter, simpelthen ikke slår til. Så det er vores forhåbninger til forskningen, inden for det her område, at de forhåbentligt kan bidrage til at forklare nogle af de her mekanismer til graven for fremtidige patienter. Så vil jeg gerne sige tak for jeres opmærksomhed og tak for min samarbejdspartner, medvejledere og assistenter i forbindelse med at forsøge.