 לא זה הדרך מעט החד העם כת הראשון This is a LibriVox recording All LibriVox recordings are in the public domain For more information or to volunteer Please enter LibriVox.org Recorded by Omri Lerner Jerusalem כת הראשון במאמר לא זה הדרך אסופת מאמרים על פרשה דרכים מעט החד העם אדר תפרש ממטת אחר הרבה שנות מאה של עוני ושפלות מבחוץ ואמונה ותקווה לרחמי שמיים מבפנים בא בדורינו רעיון חדש ורב תוצאות להוריד לנו משמיים את האמונה והתקווה ולעשות את שתיהן לכוחות חיים פועלים לייסד על ארץ תקמתו ועל ישראל אמונתו רעיונות היסטוריים כאלה נוצצים פתאום כמו מעליהם כשהשעה צריכה לכך מכנעים להם יד את הלבבות הראויים לכך ומהם נפוצים ועולכים בכל העם מסביב כניצוץ הזה שאוכז דחילה בדברים נוכים להתלהב והולך ומתפשט על האיצים והאבנים גם רעיוננו זה נולד ככה מבלי אשר נידע להגיד בין מיהו הוא מצלו מעלכים בין העומדים בתווך כלומר הללו שמצד אחד כבר נתרופפה אמונתם וחשל כוח סבלנו אותם לחקות למעשה ניסים ומצד אחר נתרופף הקשר בינם ובין אמן ועוד לא ותרו על זכותו להתקיים כעם אחד הלאומיים הראשונים האלה ערים ועד הגלו ויצולי לכם מלחמתו בכל ענות גבורה בדבריהם אשר יצאו מן הלב נכנסו מעט מעט גם אליבות רבים מייתר בני העם ומימין ומשמול נוספו עליהם חדשים יום יום שאפשר היה להעמין כי לא ייערחו הימים ויגיע מספרם לעלפים ולרווות אך בן קוב אחר נהיתה חדשה בעצם העניין הרעיון התלבש בצורת יישוב ארץ ישראל ויהיה למעשה למערי הפלא הזה השתוממו אוהבים ואוהבים יחדיו הראשונים העריעו תרועות מצכון ובעליצות נפש קראו הנהיה כדבר הגדול הזה אשר רעיון בין יומו יעצור כוח לכבוש לו דרך בעולם העשייה אין זה מופת ברור כי לא חלום חלמנו מהאחרונים אשר עד כובזו ולהגולו וחושבם אותו לדבר שבדעו מיליבם חוזי חזיונות וחולמים בהקיץ התחילו אתה להודות בשפה רפה כי אומנם יש בו אותות חיים וצריך לשים מלב לב מין העת ההיא החללות תקופה חדשה ואם בסקירה אחת נבית על גורלו מאז ועד אתה נראה עוד הפעם חיזהיון זר ונפלא תחת אשר לפני זה הלך הלוך ונבור הלוך והתפשט בכל פינות העם ובעלב נעשו איניהם בלב שמח וייקבו לגדולות חדל אתה אחר מצכנו לקנות לו לבבות חדשים לבקרים וגם המחזיקים בו כמו רפתה רוחם ולא יבקשו להם עוד מאומה בלתי אם לראות בשלבטן של אותן הקולוניות המעטות והדלות שכבר ישנן שערית כל מחמדיהם השראו בחזון לפנים אך גם את בקשתם זאת הקטנה לא ישיגו והסכסוכים והמריבות והמאסים המגונים אשר מלאה הארץ אותם הקול ישמו ולכבודו של הרעיון הגדול לא ייתנו מנוח לנפשם ויוסיפו להם דאגות חדשות בכל יום ואחרית כל אלה מי יודע אם כדברי אחד החכמים יכאב הלב באמונה גובעת מזוקן אשר דורות עבר ושתו מקוסטן חומיה מה גדול הכאב כאשר בראשית דרכו ייקשל ויפול רעיון מלך או החלומים תקוות דור הולך ועזרת דור יבוא ובזוכרנו עוד כי הוא זה הרעיון העושה נפלאות לעינינו בקרב עמים רבים הלא בהכרח ובנו השאלה השנה מה נשתננו אנחנו מכל אומה ולשון או העומנם צדקו אלה מאכינו האומרים כי כבר חדלנו מהיות גוי ואין לנו מקושרים עוד זה לזה אלה בחבלי הדת בלבד אך הן האומרים כן אינם יכולים אלה להעיד על עצמם כי עומנם אין עוד להם ולנו זולת שיתוף הדת וסינעה צונעינו ועוד אשר אנחנו המרגישים בלי בינו את לאומיותנו העברית נשחק בצדק לכל הבא להכיש באמצעות ראיות חיצוניות את המורגש לנו בפנים מיותנו בלי אמצאי ואם כן, מדוע זה לא הצליח רעיון התחייה להיעחז גם בקרבינו ולעשות חייל כאשר כיוינו על השאלה הזאת אנו שומעים שתי תשובות שונות מפי הסופרים בכתבי העת הללו מעשימים את החלוקה ורבניה וספריה והללו את הנדיב הידוע ומלחב ומשרתיו בארץ ישראל הצד השווה שבהם שאלו ואלו מתמצאים להטיל את האשמה על ראש אנשים ידועים שהלמה להם היה ישראל נושא תשועת עולמים ולא נחלקו אלא עם ראובן ושמעון או לביא ויהודה הם המעכבים את הגאולה אבל תשובות כאלה אינן מספקות כלל להניח את דעתנו כי נשוב ונשאל במה גדול כוחם של איזה אנשים פרטיים יהיו מי שיהיו להניח מכשולים על דרך ואם לא הלווה התנועה לעומית כזו שהצלחתה תלויה ברחמי נדיב וצדקת משרתר שאינה יכולה לעמוד בפני החלוקה ההומללה הנלחמת על קיומה בשארית כוחה לא במקרים בודדים איפה במעשה פלוני או עלמוני כי עם עמוק מזה עלינו לבקש סיבת כל הראה ואם קוד נעשה נמצא כמדומה לי את הסיבה האמיתית באותו הניצחון עצמו אשר הגיע אליו הרעיון קודם זמנו באשמת בעלר כי בחבצם לעשות גדולות ובלא עת עזבו את הדרך הערוקה של ההתפתחות הטבעית והורידו לעולם העשייה באמצעים מלכותיים רעיון צעיר ורח בתרם נתבשל כל צורכו ובתחו כוחותיו קראוי ולפי שדחקו את הקץ על כן לא עמד טעמם במ ופעולם אין ידיים לא המשפט הזה בוודאי לא יפיק רצון מרבים ועל כן השתדל במש יבוא לבררו כאשר תסיג ידי וחפי שירשני טבע העניין כל אמונה עודייה המביאה לידי מעשה זה מיוסדת בהכרח על שלושת המשפטים האלה אלף שהשגת תחלית ידועה היא צורך מורגש לליבנו בית שפעולות ידועות הן האמצעים להשגת התחלית ההיא גמל שהפעולות הן אינן גדולות מכוחנו ולא יגיעתן מרובה מקדי שוביה של התחלית באיננו המשפט הראשון יסודו בהרגשה פנימית והעינות צריך למופת בעוד שהשיני והשלישי מיוסדים על ידיעת הנמצאים והחזיונות אשר מחוץ עלנו הוא צריכים על כן להסכמת השכל כי יבוא איפה רעיון חדש להביא לידי מעשים חדשים אז יש אשר בה רק לגלות אמצעים חדשים לתחלית חביבה מכבר ועם זה יש בכלו להעות במופתים ברורים איוניים או מעשיים כי האמצעים האלה מביאים באמת להשגת התחלית ונעותים לה לפי ערכה ולנו לפי חוכן חידוש כזה נופל כולו בחלקו של השכל בלבד ועל כן אין להם לי ועליו אלה לפנות במופתים אל הנבונים בעם היודעים לשפות מי שרים ואם יכירו אלה צדקת החידוש ויעשו מעשה על פיו בטוח הוא בניצחונו גם בקרב המון העם כי מעט מעט תפקח נעיניו גם הוא לבחור בטוב לא כן אם יחסר לו להרעיון החדש אחד מן התנאים האלה כלומר את השרי יציב למעשהינו אינה חביבה מקבר או לא במידה הדרושה לפי קושי האמצעים או אם אין ביכולתו להחריח את השכל על ידי מופתים ברורים שיסכים לאמיתות משפטיו בדבר הקשר שבין האמצעים והתחלית ובדבר הכוח והייגיעה הדרושים להשיאתם באופן כזה לא השכל אבל לב הוא המיליץ בינו ובין העם כי לפי אשר יגדל בלבבות כוח ההבה והחמדה אל התחלית כן תגדל לא רק התעוררות הרצום להשתדל בהשגתה למרות רוב היגיעה כי אם גם אמונת השכל באפשרות השגתה למרות חסרון מופתים מספיקים על כן הרעיון כזה בראשית בעולתם עם הנבונים אנשי ההיגיון היווש והחשבון הכר כי לא מהם יבנו רק אל כל אלה אשר לבם ער ורגשותיו מושלים בן אליהם יפנו והם ישמעו ועל כן צריך קודם כל שיהיו גם הם בעלי הרעיון עצמם אנשי לב המסוגלים מתיבעם לצמצם כל חיי רוחם על נקודה אחת רעיון אחד בחפץ אחד אשר לעבודתו יקדישו כל ימיהם ויקריבו חוחותיהם עד הנשימה האחרונה כי רק מעשים טובים בהתמקות שלימה מצדם המידים על היא מצה בליבה מהמונה בלי גבול באמיתות רעיונם והבלי מצרים לעבודתו הם האמצעים היותר נאמנים לעורר אמונה ואהבה גם בליבות אחרים באלה לא בדבר שפתיים בלבד יקבד הרעיון על פני חול העם ובלכתם בדרכים אלו שהלבבות נקנים בהם יש תקבע לרעיונם אם אך יש לו איזה יסוד בצוחי הזמן פשעת מעט מעט ולעשות לו נפשות רבות המסורות לו בכל מעודן ואף כי הנפשות האלה שרגשות הלב הם גבורתם אינן מוכשרות על הרוב להוציא אל הפועל בכל חפצן הטוב פעולות קשות הדורשות כוח רב ותבונה וניסיון אין בכך לום כי ברבות הימים כאשר יוסיף הרעיון בכלל למצוא מסילות לכל בית ולכל משפחה יגיע סוף סוף גם אלב גדולי העם ומנהיגב וחחמר בעל כוחם יתחילו אףם להרגיש פעולת הכוח החדש המקיף אותם מכל צד התנגדותם תלך הלוך ורפו עד כי באחרונה ייכנה גם לבבם והתייצבו בעצמם כאש המכנה אז יעלה הרעיון על במת החיים המעשיים ובביטחון ועוז בדעת וחישרון יגשו בעלה ולמלכה להוציא או אל הפועל ויעשו לפעמים גדולות ונפלאות למרות עיני הנבונים וצלולי הדעת אשר שחקו לפנים על בעלי החלומות בתברי ימי האמונות והדעות אפשר למצוא משלים לכל האמור במעשים שהיו אך את לשוב לענייננו סוף הקטע הראשון במאמר זה לא הדרך מעט אחד העם לא זה הדרך קטע שני קטע שני במאמר לא זה הדרך מתוך אסופת מאמרים על פרשה דרכים מעט אחד העם הרעיון אשר אנו דנים עליו אף כיתחליטו לא חדשהי והיות הם צעב רבה היגיעה ואין ביכולתו להביא מופטים ברורים שיחריכו את השכל להסכים על עמיתות משפטיו דורש איפו חיזוק האמונה והתעוררות הרצון בכוח אהבה והחמדה אל התחליט והאהבה הזאת כלומר אהבת היחיד להצלחת הכלל לא זרה יומנם לאמינו אך למען דעת עד כמה גדול כוחה להוליד את האמונה ואת הרצון הדורושים לחפץ רעיוננו צריכים אנו להתבונן תחילה על החליפות אשר עבוע לה ועל מצוואתה בכל למצבות והחוקים הברחות והכללות אשר שמע לפנינו תורת מושה רק תחליט אחת נגד עיני התמיד הצלחת כלל האומה בארץ נחלתה ועל אושר האיש הפרטי לא תסמלב כל איש ישראל הוא בעיני רק אייבר אחד מאם ישראל והטוב אשר יסיג את הכלל הוא סחר למעשה הפרט שלשלת אחת ערוקה מחברת יחד כל הדורות מי מי אברהם יצחק ויעקור עד לקץ הימים הברית השרכרת הדונה את העבות שומרו לבניהם אחריהם ואם עבות יכלו בוסר כי כהנה שיני הבנים כי אחד הוא העם בכל דורותיו והישים ההולכים ובכל דור אינם כאותם החלקים הקטנים בגוף החי ההולכים הוא מתחדשים בכל יום מבלי לשנות במהומה תכונת האחדות הכללית של הגוף כולו אם באמת הגיע בזמן מן הזמנים רגש האהבה הלאומית למתרגע כזו בלב עמינו בכלל או לא היה זה אלא אידאל מוסרי בלב חלקו היותר נכבד קשה להגיד אבל זאת נראה ברור כי אחר החורבן הראשון אחר שירדה הומה פלאים והצלחת הכלל התמותת כל כך עד שגם טובי העם לא מצאו עוז בלבמ לקוות עוד בעץ שישבו זקני ישראל לפני חזקל ואמרו נהיה כגויים כמשפחות ההרצות יבשו עצמותנו ועבדת תכוותנו בעת האה התחילו בני אמינו להתעונן ביותר על גורל האיש הצדיק העובד בצדקו ונולדו החקירות הידועות על דבר צדיק ורלו מחזקל כהלת וחמה מזמורי תהילים ויש אומרים שגם איוב נכתב באותו זמן ורבים שלא נתקרר הדעתם כי לשמשת הרוב שלא על מנת לקבל פרס הוא מעשה אין תחליט לו כאילו רק אז כשהצלחת הכלל לא יכלע עוד להלהיב ולרומם את הלב זכר פתאום האיש הפרטי כי מלבד חיי הכלל יש עוד חיים מיוחדים לא לעצמו וכי גם בחייו אלה הוא חפץ עונג ואושר ואם יצדק יצדק לו מהסוחח מהדורותיהם יצאו ודרשו כי העולם הזה דומה לפרוס דור בפני העולם הבא כי האושר שריחיד מבקש יינטן לו כאשר ייכנס לתרכלים ובלבד שייתקין עצמו בפרוס דור כלומר תחת התחליט הלאומית שלא הספיק עוד נתנו למצבות הדעת תחליט חדשה פרטית כצורך זמנם והוציאו אותן בזה מתחת שלטון הרגש הלאומי ובכל זאת לא חדל גם זה האחרון מליחיות ולפעול עוד ימים רבים בחיי העם המדיניים כאשר יעידו כל דברי ימי התקופה הגדולה ההיא עד מלחמות טיטוס והדריאנוס אך מפני שהחיים המדיניים הלכו ונתדלו אז מיום ליום הלכו הלוח וגבור וייתה מתגבר יותר ויותר גם היסוד הפרטי על הלאומי בנפש אישי העם עד שגרשו הוא גם מישארית נחלתו מתקוות הגאולה העתידה התקווה הזאת השתפחות הנפש הלאומית המבקשת בעתיד רחוק את החסר לבחובא חדלה במשך הזמן להרגיע את הלבבות בתמונתה השר לפי ה אין בין העולם הזה לימות המשיח אלא שעבוד מלכויות בלבד כי בני הדור החי לא מצאו עוד נוחם לנפשם בכל הטוב השר ימצא את עמם באחרית הימים ואיניהם לא תראינה אלא כל יחיד ויחיד עדת מהם באסותה את הגאולה כמו תפעילה לתחיית המיתין ככה נהפך לבעם בקרבו ההאהבה הלאומית לא הייתה עוד ההאהבה תהורה שאינת תלויה בדבר והצלחת הכלל התחליט העליונה שבני העם הקריבים לה את תחליות ההם הפרטיות נצחית והצלחת הכלל ההובה עליו רק במידה שהוא עצמו יש לו חלק בה ועד כמה נשתנה מצב ההרגשה במשך הזמן נוכל לראות מזה שהתנאים תמחו על שאמרה התורה האדמה אשר נשבע אדוני לעבות אכם לתת להם והרעילון נתנה אלא לזרעם אחרי אז מכאן התחיית אמיתי מן התורה אותו כי הרגש העמוק של אחדות כל הדורות בגוף האומה הסורר בכל התורה כבר נחלש בזמנם כל כך עד שלא יכלו עוד להבין את הביטוי להם אלא ביחס לגוף המפרטי של העבות עצמם המקרים השר באו אחר כן שהגדילו עד להנקץ דאגת כל איש ישראל לנפשו ולביתו עזרו עוד יותר להחליש את הרגש הלאומי החלש לצמצם עיקר רגשות הלב בחיי הבית והתרם בחיי העידה שצורקי היחיד מוצאים בהם הספקתם מבלי השאר שריד כמעט לחיים הלאומיים של העם כולו גם אותם מוכשרים עוד להרגיש בליבם לפעמים נטייה לעבודת העם לא יוכלו על הרוב להתרומם על פרטיותם במידה הדרושה להכניע לפני צורקי העומה את אהבת עצמם וכבודם חפצה ביתם או עדתם הסטן הזה העני של היחיד והציגור הפרטי מרקד בינינו בכל השר נעשה אותה ליתים ריחוקות כי עצום הוא ממנה הרגש השאר כזה הבנו איפה לברוא בחוכינו אמונה חזקה ורצון כביר ככל הדרוש לביניין לאומי גדול מה היה לנו לעשות על יסוד העמו אין ספק שצריכים היינו להקדיש ראשית פעולתנו להתחילת הלבבות להגדיל את האהבה לחיי הכלל להעדיר את התשוקה להצלחתנו עד שהיא תורח הרצון והפועלים יעשו באמונה העבודה הזאת יומנם קשה וערוקה מאוד לא לשנה ולא לעשר ונעשה תקעמו למעלה לא בדבר ספתיים בלבד כי בכל אותם הדרכים שהלבבות נקנים בהם יכול להיות על כן וגם קרוב לבדי כי באופן הזה לא היינו תקעים עד כל לעשות מעשים בארץ ישראל מחסרון כוח למעשים פווים ומהתרון זהירות ממעשים מקולכלים אבל תחת זה היינו משתדלים ביתר עוז לעשות עושים בישראל להרחיב מעט מעט ממשלת הרעיון בקרב העם עד שיקומו לו פועלים אמיתיים שהיו מוכשרים מכל הצדים לעסוק בחוצה תולי פעולה אך לא כן עשו נושאי דגל רעיוננו ביותם גם בעצמם אנשים ישראל שלאומיותם מעורבת בפרטיותם לא נתנו לבם לנצור טעינה אשר יוכלו אחרים פיריה בעת שיהלו כבר עסבים בלחייהם הימא לא היה די להם בעבודת העם כדי להכין פועלים לעבודת הארץ יצאו לראות בעיניהם זאת האחרונה עצמה ותוצאותיה ועל כן בירותם כי לכל קריאטם הראשונה בשם התחליט הכללית לא התעורר רצון העם כרגע להתחיל תכף בעבודה זו פנו לעזרת תחליט אחרת פרטית כחכמינו לפנים ויצאו לקרוא קריאטם בשם הקייבה הרעבה הבתוכה למצולת תמיד עוזניים קשובות למטרה זו התחילו לפרסם ידיעות טובות לחשב חשבונות יפים שמעם יצא ברור לכל כי כך וכך דון המדמה כך וכך בהימות אוכלי עבודה במכיר כך וכך מספיקים בארץ ישראל למשפחה שלמה לאכול ולסבוע ולראות חיים נעימים ובכן מהאיש חפץ חיים שלל ידו לקנות כל הדברים האמורים במכיר הקצוב יקום ויעלה הארץ הטובה ויהושר הוא וויתו וגם לעמו יתב בעבורו לכל הקריאה הזאת נתעוררו באמת אנשים שונים ועלו אל הארץ הטובה לאכול ולסבוע ולראות חיים נעימים וועלי הרעיון היא ביטו ונהרו מבלי לחקור ולדרוש הרבה מי ולשמה עולים האנשים האלה שרובם לא התעתדו כלה לקבל ייסורים בעבא בשביל תחלית כללית בבועם אל הארץ ווויר אותם כי נפלו בפח ידיעות וחשבונות דמיוניים לא נמנעו מאז ועד אתה מלהרבות שעון ומבוכה ומלבקש תחליות ההם הפרטיות פחים בין טוב לרע ומבלי שים לב לחבוד הרעיון המכולל פרטי הדברים הלא ידועים וגלויים לכל ומה היא פלאת כי רעיון גדול כזה בלובשו צורה פחותה כזו לא יוכלות לקחת לבבות כי בניין לאומי הנוסד על החשבון היפה ואהבת האדם לנפשו תזהירה לעמוד מרחוק לא זה הדרך היפה המסועות האלה אחר שכבר ישנן אין אנו בני חורי נומנם להיבטל מתיקונן ושחלולן כפי יכולתנו אבל עלינו לזכור עם זה כי לא מהן תקוותנו להצלחת העניין בכלל כי לבדה לכל העולם כי החשבון לא עלה יפה ואהבת כי לב העם הוא היסוד אשרלב תבנה הארץ והעם קרוע ופרוע נשוב נעלכן על הדרך אשרמדנו עליה בתחילה בעת לידת הרעיון ותחת להוסיף לו עוד מסוות חדשות נשתדל שישתרש ויתפשת הוא עצמו לרוחר ולאומק לא בחייל ולא בחוח כי עם ברוח ואז יבוא יום אשר גם ידינו תעשה נתושיה ארענו ולא אתה אשורנו ולא קרוב ראש חודש הדר שני תפרש ממתט על פרשת דרכי מעט אחד העם המאמר לא זה הדרך כת השני ואחרון אמת מארץ ישראל כת הראשון כת הראשון כת הראשון כת הראשון כת הראשון במאמר אמת מארץ ישראל ממסעי הראשון בשנת תפרשנון עלף אסופת מאמרים על פרשת דרכי מעט אחד העם אחר שנים רבות שעבו עליי בהגיונות ודמי אשר אשר אשר אשר לבינות ודומיונות על דבר ארץ אבותינו reaching out to ourfolks заключated יעטה סוף סוף ליאות בעיני את נוסח הלומותי את עготов הרגע ההי המושך על בהובע, אך ביחוד שמתי לב אל העתיד, ובכל אשר התלכתי הייתה שאלה אחת נגד עיני תמיד. מה תקוותם פה לאחר את הימים? האם מוכשרת עוד הארץ לשוב ולחיות, ואם מוכשרים בני ישראל נשוב ולהחיותה? על שאלת הארץ, לא חבד היה לי למצוא תשובה. די ללכת הלוך ונסוע בה ימים אחדים, לראות את הרערה והמקה, סדותיה וחרמאה, הנותנים פירים למרות כל אצלות הערביים. למענדת, כי עוד לא נסליחה, וחוכה אז, כוחה אתה, לתת חיים ועושר לריבבות בניה, אשר ישובו אליה בלב שלם, ובידיים חרוצות יעבדויה. אבל לעומת זה, לא נקל היה לי מצוא תשובה על שאלת ישראל, להביא ומשפט את הכוחות הפועלים ללמוד מן המעשים על עושהם, עד כמה מסוגלים הם, להביאנו עד המטרה הדרושה. אתה הנעזבתי את הארץ מסעת נפשי, עזבתי בלב נשבר ורוח נכי אה. דמיוני לא בן חורין הוא עוד אתה להגביע אוף כמלפנים, לא חלום נעים לי עוד הארץ ויושביה וכל מעשה שם, כי אם אמת מוחשית, המוגבלת בצורה ידועה ומורכבת מחזיונות ידועים, טובים וראים שאי אפשר לי להעלים אהים מהם. מן האמת הזאת רוצה אני פה לגלות תפח, את התפח היותר מחואר. רוצה אני לא להיות כינור לשירי ציון להלחיב דמיון הקוראים ורגשותיהם על ידי ציורים נעימים. כינורות כאלו יש לנו כבר די בהותר, המיישנים אותנו, בזמירות יפות. כי אם כל חפצי להפך, להורר את אי חי, באהבת ציון משנתם המתוקה, להציע לפניהם כאד ראייה את החלק הרע, אשר במהלך, התנועה. למען ידעו לשפות גם הם, אם מתאימות פעולותינו אותה לתחליט חפצנו, ואם אין לנו סיבה לדאוג להתידות העניין, למרות החזיונות היפים, אשר מפגשו קוב אחר. גם שגיעה אחת תעבד לפעמים טובה הרבה, ואף כי שגיות רבות וישרדיות. לארץ ישראל או לאמריקה, השאלה הזאת שהולידה בזמנה הספרות וכוחית שלמה חד דילה כמעט להתעורר עוד בשנים האחרונות. כי הטובים שבשתי הקיטות הוכרחו ברבות הימים להודות אלו לא�ילו במקצת. הדורשים בשבח ארץ ישראל עודו למתנגדיהם, שאין ארץ ישראל יכולה אתה לקבל כל המון בני אמינו הנודדים מארץ מולדתם. ביחוד סוחרים והומנים המבקשים מקור למכייתם תיכף, ואין בהם כוח להכין כל הדרוש לעבודת האדמה ולחקות לפרי עבודתם. והקטע אחרת הוכרחה להודות גם היא שאין אמריקה מסוגלת לקבץ על תוכה במקום אחד המון רב מבני ישראל ולהעמידם על הקרקע בשביל לייסד שם מרכז עברי. התשובה האמיתית היא איפה, גם לאמריקה, גם לארץ ישראל. הצד האקונומי שבשעילת היהודים צריך לבקש תשובתו באמריקה. בעוד שהצד האידאלי הצורך לברוא לנו מרכז קבוע על ידי ישוב המון גדול מאכינו במקום אחד על יסוד עבודת האדמה למען ידה ישראל וידו גם איביו כי יש מקום תחת השמיים ולו גם צר מלהחיל כל העם. השלשם ירים ראש גם היהודי כאחד האדם בזהת הפה יוציא לחמום מן הארץ וברוח לעומו יברא לו נעך חייו בעצמו. הצורך הזה אם יש לו תקווה להימאלה אין זה אלא בארץ ישראל. ואם כן, אם ישוב ארץ ישראל אינו תשובה על שאלת מה נוכל של כל יחיד ויחיד, כי אם על שאלת החיים של הכלל כולו, על אוהדים נותן כי בעוד אשר לאמריקה ילך לו כל החפץ על דעתו ועל אחריותו בלבד, יהיה יישוב ארץ ישראל מסור בידי כלל העם. לכל צעד וצעד יהיה מדוד ונעשה בדעת סלולה ומיושבת, בהשגחת ראשי העם אומן הגר, במען יהיו כל המעשים מכוונים למטרה אחת ולא יבואו אנשים רתיים במעשהם הבודדים ויהפכו את הקערה על פיה. אך למה נבין עוד יותר את הצורך המוחלט, בפעולה נאכדת ומסודרת? עלינו עוד להתבונן על מצב הארץ עתה ביחס למטרתנו, ואלא בני הנגף אשר על דרכן. רגילים אנו להאמין בחוץ על הארץ, כי ארץ ישראל היא עתה כמעט כולה שוממה. מדבר לא זרוע, וכל הרוצה לקנות בקרקאות יבוא ויקנה כחפץ לבוא. אבל באמת, אין הדבר כן. בכל הארץ קשה למצוא סדות זרע אשר לא ייזרעו. רק סדות חול או הרי אבן שאינם ראויים אלא עלינתיות, וגם זה, אחר עבודה רבה ועוצאות גדולות לנק אותם ולהחשירם לכך. רק אלה אינם נהבדים, מפני שאין הערביים אוהבים לטרוח הרבה בהובע בשביל עתיד וחוק. ועל כן לא בכל יום אפשר למצוא אדמה טובה למקנה. לא לבד העיקרים, כי גם בעלי אחוזות גדולות אינם מוכרים בנקל אדמה טובה שאין בה כל מגרעת. רבים מאחינו שבאו לקנות קרקע, יושבים בארץ זה יריחים החדים, וכבר טרו אותה לאורכה ולרוחמה, ואת אשר הם מבקשים עוד לא מצאו. רגילים אנו להאמין בחוץ על הארץ, כי הערביים הם כולם פראי מדבר, עם הדומה לחמור, ואינם רואים ואינם מבינים את הנעשה מסביב להם. אבל שגיעה גדולהים. הארבי, ככל בני שם, הוא בעל שכל חד ומלא עורמה. כל הרי סוריה וערץ ישראל מלאים סוחרים ארביים, היודים גם הם לנצל את תהמון וללכת בעקיבה עם כל אשר דבר לא עם ההם. הכל כאן הוקבי אירופה. רואים ומבינים הארביים וביחוד יושבי הארים את מעשינו וחפצינו בארץ, אבל הם מחשים ועושים עצמם, כלא יודעים, לפי שאינם רואים ומעשינו אותה, שום סכנה לאטידותיהם, והם משתדלים איפה לנצל גם אותנו, ולהוציא תועלת מן ההורכים החדשים בהיות ליל ידם. ואם זה, סוחקים לנו בליבם. העיקרים שמחים בהיווסד בתוכם קולוניה העברית, לפי שמקבלים סחר טוב בעד עבודתם, ומתאשרים והולכים משנה לשנה, כמו שערה המסיון. ובעלי האחוזות הגדולות שמחים לקרתנו גם הם, לפי שאנו משלמים להם בעד אדמת אבן וכל מחיריו, אשר לא ראו לפנים גם בחלום. ועולם, אם תבוא עת השרחיי בני אמינו בארץ ישראל יתפתחו כל כך, עד שידחקו מעט מעט או הרבה בגלי עם הארץ, אז לא על נקלה יניח זה את מקומו. רגילים אנו להאמין בחוץ על הארץ, כי הממשלה התורכית חלושהי ופרועה כל כך עד שלא תשים לב כלל לכל הנעשה בארץ ישראל. וועד מצא כסף מוכל לעשות שם הכל, ומה גם עם יהיות שירי ממלכות אירופה למחסלנו. אבל גם בזה משגה מאוד. הבקשיש הוא אמנם כוח גדול בטורקיה, וגם רבי המדינה לא ימדו בפניו. האחרינו לדעת, כי השרים הגדולים, הם עם זה גם פטריותים וקנאים עצומים לדתם ולממשלתם. ובשאלות שיש להם איזה יחס לחבוד אחת מאלה, ימלעו חוותם באמונה ולא יועיל כל הום. וגם התרבות הקונסולים, בעניינים כאלו, תביאו עוד לפעמים ראה תחת טובה כידוע לי ממקורות נאמנים. נוסף על כל זה עלינו לזכור, כי גם עקבות הקולטורה החדשה נראו כבר בארץ כובחו. בסילת הברזל מיפול ירושלים תושלה מקרוב, והכול נשמע כי כבר מתקבל ראשיון הממשלה לביניין מסילה אחרת יותר מחבדה, מחייפה לדמסק. כל תורת הלאוקומוטיב יביא בלי ספק, שינויים גדולים במצב הארץ ביושביה, והעבודה תחבד עלינו עוד יותר. וחשר מצרף כל זה על המכשולים הכלליים, הטבעיים והמוסריים, אשר בהכרח, יפגשו על דרכו כל המון רב הבא להשתקע באיזו ארץ חדשה, ומה גם בהתעתדו לשנות שם את כל דרכי חייו, להתאפך מסוחר לעובד אדמה. אז, אם באמת ובתמים נחפוץ להשיג מתרתנו בארץ אבאותנו, לא נוכלות להעלים מעינינו, כי למלחמק בידה אנחנו יוצאים. וחילם מלחמק זו דרושות החנות בידולות. דרושה ידיעה ברורה הופרטית, ממצב סדי המערכה ותחונותיו. דרושה שיטה שלמה וקבועה, אשר תגביל מראש כל הפעולות העתידות. דרושים כלי נשק טובים, לא חרב וחנית, אך רצון אדיר ואחדות שלמה. ויתר על הכל דרושים, מנהיגים, בקיאים ומוכשרים לכך. אשר ילחו לפני ההמון, ייעחדו והסדרו כל הפעולות בהסכם עם צורקי המטרה, ואיש לא ימריע את תיהם. רק בתנאים כאלה נוכל לקוות, כי למרות כל המכשולים, אצאו נעשה וגם יכול נוכל. כי אין דבר עומד בפני רצונו ואחדותו של עם שלם. העיקר הגדול, שהכול תלוי בו הוא איפה לא כמות מעשינו, כי אם היכותם, ומין הנקודה הזאת, עלינו להשקיף על מצב עם ינינו אתה בארץ, אם לא נחפוץ לרמות את עצמנו ואת העם המאמין בנו. הננו שמחים לראות בחוץ על הארץ, כי הנתיה להתנחל בארץ ישראל הולכת ומתגברת באמינו. השמחה הזאת הייתה צודקת רק בשני תנאים. אם מצד אחד היה העם יודע המצב הדברים כמו שהוא, אם כל החפצים לעלות לארץ היו יודעים מראש את אבני הנגב, ושיפגישו על דרכם, את העבודה הקשה, אם תהיה לעבוד עד שהמצאו בארץ לא אהון ואושר, כי אם לכם לאכול, ובכל זאת היו חפצים לעלות, והיינו בטוחים אז, כי באמת ובתמים גמרו בליבם לסת עליהם עול העבודה, והיינו יכולים לקוות, כי רובם יהיו גם מוכשרים לעשות ולקיים את השר קיבלו עליהם. ומצד אחר, אם היה כבר הכל מוכן אם היו בידינו כבר כל הידיעות הנחוצות למפעל גדול כזה, אם היו לנו אנשים אשר יעמדו בראש התנועה, ויחדו את כל החומרים הנפרדים לבריאה אחת שלמה, והשר ילכו לפני העם להורתו את הדרך הנכונה בכל המעשים, ולשומרו מאין ראה מסתן משחית ומאוהבים מסוכנים. אבל די לשבת בארץ ישראל רק זמן קצר, ולהתבונן על כל הנעשה בעיניים פכוחות, למענדת, כי התנאים האלה גם שניהם עוד חסרים לנו לגמרי. סוף, הקטע הראשון במאמר אמת מארץ ישראל מעט אחד העם אמת מארץ ישראל קטע שני קטע שני במאמר אמת מארץ ישראל הסופת מאמרים על פרשה דרכים מעט אחד העם בכל אומה ולשון הסופרים והדרשנים המעוררים לעזות נועה חדשה הם אנשים של צורה היודעים עט ומידע לכל חפץ ומבינים את זה שם שם שם שם ומבינים איך ומה לדבר בשביל לנהל את העם בדרך טובה גם בקרבינו לא הייתה התנועה באמת תנועה ישרה אוכללית היו עומדים לה בוודאי סופרים ודרשנים כאלה אשר ידעו לחשב דרכם ולהיזהר בדבריהם קראוי אבל אתה שבאמת אין לנו אלה פרקוס של עברים ואחד לעצמו יעשו גם בעלי הלשון איש הישר בעיניו מבלי התבונן הרבה אל תוצאות דברי הם בהתלהבותם היתרה הם מאמינים להביא טועלת לישוב הארץ על ידי בסורות טובות בדויות מלב מרגישים הם כי המון הגדול רחוק מאוד מהווע ציון והאמת לבדה לא תספיק שוח לי בו על כן הם מתירים לעצמם לשקר לשם שמיים להלל ולשבח את הארץ והתפירייה בהגזמה יותרה לפרסם ברבים מכתבים שונים שנכתבו בידי נערים או בעלי הזיה או גם אוילי אם אומר בידי שרלטנים המפריזים על המידה בדעת וחשבון כאילו אין די לארץ אבותינו שתהיה ככל הארצות להסביע לכם כל עובדיה באמונה אלא צריך שתוציא גלוס קאות וכלי מילת מאליה בלי יגיעה יותרה באמצעים כאלה הצליחו אמנם להורר אהבה בלב רבים אך לא אהבת ציון וישראל אף לא אהבת בפרי הגפן הנותן לבי הלב לפי דבריהם שחר טוב מנשך ומריבית המון חדבנים סרסורים וחדומה חשבו ומצאו על פי הבשרות האלה כי הרעיון הגדול טוב מכל הסכיהם בתיתו רווח גדול ובדור שור רק יגיע מועתה וככה הייתה ארץ קודשינו לקליפורני החדשה משכף אליה איניהם של מבקשי פרנסה קלה ומחפשי הוצרות ממינים ממינים שונים מן המקור הזה יצאו כל החשבונות המדויקים השרלפיהם נוסדו ונוסדות בכל יום הגודות שונות למטה קרמים מי בין הנקראים חובבי ציון לא יידה אתה שם והאושר הרב השמור לי ועליהם מי לא ידע כי כך וכך גפנים עולות לבה עליהן בכך וכך כי חול גפן תביא כך וכך הנבים ומנעה נבים יעשו יין והיין יהיה טוב ומשובך מכל היינות והיא מחר בכל העולם ביוקר גדול וחיחרית כל אלה כך וכך מספר רגון למא אנשים שלא ראו גם צורת גפנים יושבים ודורשים בנוסח של בקיאים על מעשי הקרמים והיין עורכים חשבונות מפורטים ומבטיחים הכנסות גדולות וכל העם שומעים וסמכים ומוחיים חף ורואים בזה עקבות משיחה ואומנם יש בזה מעין עקבות משיחה אם גם במובן אלה יאוררו עלי חמת רבים אבל לחוב קדוש שחשוב לי לפרסם את האמת עד היום הזה איננו עוד כל ניסיון מה שנוכל להישען עליו ולדעת על פיו מה יש לקוות מן הקרמים החדשים בארץ ישראל כל הקולוניות הישנות והחדשות הולכות בעיניים עצומות בעקבות הגננים של הנדיב אם בראשון לציון יתחילו לת ברדלו ונתה כל העם ברדלו ואם ישובו הנותיים בראשון לתת היתרון לגפני מלבק ושב כל העם לחפש מלבק מנעירות מבליסי מלב כי כל ההורכים הצרופתיים האלה גם יחד אינם אלה ניסיונות חדשים על אדמת הקודש השרוד לא נודע ולמרות השקרים שנתפרסמו בכתבי העת הנה לא עלה היאן יפה בראשון לציון בשנה שעברה ולא יכול לבוא בשוקי אירופה הן אומנם לפי דברי הבקיאים אפשר לתלות זאת בסיבות מקריות שונות ואין לנו להתייעשות אבל בכל אופן יותר מתקווה טובה אין עוד כל מאומה והתקווה לא תוכל להישאר מעל כלומר אפשר שהיין החדש לא יוכל להשיג בשווקים הרחוקים מחיר גדול ולפי ערך הוצאות המשלוח והמכס ואז הלא ימחר רק במידה מוגבלת בפנים הארץ ובכופים הסמוכים ואם ייתעו החיינו אלפי רבבות בפנים בזמן קצר הנה ייכנס אז כל היין הזה ומה יהיה מחירו עם האשירים היושבים בכל ומוציאים חלק קטן מכספם במטה קרמים בארץ ישראל לא ימצאו אז חמישים למעקך אשבונם אין רע אבל אותם הבינוניים או העניים המשקיעים כל הונם בעבודת קרמם הקטן ובכיליון אינאים יחקו היום המאושר כשישבו איש תחת גפנו וייתענגו על כל צלצול אשר יקבלו מחיר יינם אם הם טועים בחשבון והכנסת הקרם לא תספיק להם גם די מחייתם מה תהיה אז עליהם ועל ישוב הארץ וההשקפה הזאת על מתאי קרמים הנהוגים אתה ועל השכנה נשקפת לישוב הארץ אם יבנה על יסות זה אינה שלי בלבד וההסתניסים מוסיפים עוד כי סימן ראהו למצבו המוסרי של המינו אם יכפוץ לעשות את ארצו כול להמשכה להפוך כל הדמת הקודש לסדי שיקרון גדול ואפשר שגם בתענה אידאלית כזו יש קור טוב שלמת אבל איך שיהיה אין ספק כי אם הייתה התנועה יוצאת ממקור טהור ונשענת על ידיעות נאמנות אז לא היה אפשר כלל שתלבוש צורה כזו כל אלה שרוצים להתאשר ואינם רוצים לעבוד היו מבקשים אז את אושריהם במקום אחר ולארץ ישראל היו באים רק אנשים בישראל שהארץ והבודתה חביבה להם מצד עצמה לא מצד ההכנסות הגדולות אנשים אשר באמת ובתמים מעשו בחיים של ביזיון בארץ אבותיהם בהחלטה גמועה לעזוב כל מידותיהם המגונות תולדות המסחר ולהתמכר בכל הבא לעבודה גופנית עם מנוחה רוחנית אנשים כאלה לא היו מסכנים בעצמם לייסד כל עתידות הארץ על איזו השערה שעוד לא נתברר כל צורכה אלא היו בוחרים ולהוציא לכם מן הארץ בזה עת הפעם ואם זה היו יכולים למתוע גם קרמים בעיתות הפניי לאט לאט לא על ידי אחרים ובלי הוצאות מרובות אם ברבות הימים היה היין מכניס הרבה מה טוב ואם לא היו מסתפקים במועט ואוכלים לחמה בשמחה לא חנתה שרוב הבאים לארץ אם אלא על יסוד אותם החשבונות המבטיחים להם הכנסה מרובה תמורת עבודה מעטה או רק תמורת השגחה על עבודת אחרים ורק על מנת כן הועילו להתנחל בארץ עבותיהם אתה מובן מאליו שאין להם כל חשבון להתעסק בעבודת אדמה פשוטה הנותנת רק מעט בכל מעשה היישוב מעין ספקולציה של ברוסה אשר על דגלה כתוב עושר או מוות כי עם ישראל הוא עם חכם ונבון לך שירצה זה הוא דבר שאי אפשר להכיש אבל מידה אחת דווקבו יותר מבכול שער העמים ותשיב חוכמתו אחר היא מידת החיקוי דברו אל בני ישראל להשכם ודבר על נחיצות איזה עניין ותואלתו הוכיחו כל זה באותות ובמופטים ברורים לשב רק אחד בעיר ישמע לכולכם וההמון ממקומו לא ימוש ועולם יקום נעמישי יהיה ויעשה את הדבר ואפילו שלא כילחתו ובלי יסוד נכון מיד הוא מוצא לו תלמידים רבים מדרחב ומחכים את מעשב בעיניים עצומות מן המידה הפכותה הזאת הייתה יוצאת תואלת רבה לענייננו אם עבודתנו הייתה באמת עבודה כללית שבראשה אנשים גדולים ונבוני דבר כי אז היו הצעדים הראשונים נעשים כהלכה והעם היה מחכר אותם ועושה צעדים הרבה כמותם אבל לפי מצב הדברים שאין שיטה ואין סדר ואין החדות בכל מה עשינו שכל איש רוח ולפעמים גם משוגע ממש חושב עצמו למשיח קטן וקופץ בראש להושיע את ישראל אתה אין לשאר את הנזק היוצא מן המידה הזאת די למי שיהיה ליעשת בעירו איזו הגודה ולו גם על יסוד ראוע וחשבונות של תואל מיד יוצאים רבים בעקבותיו והגודות כאלה כמעט בלי כל שינוי תיוסדנה בזמן קצר עוד בערים רבות בלי כל חקירה ודרישה האם יש ממש בדבר מבלי לשאול תואל מפלי הניסיון ומבלי שמעלב כי לא כל מה שאפשר במקום אחד אפשר בכל מקום ולא כל מה שיפה לחבר אנשים לבחרים ואוהבי ציון באמת הקרובים של הזה בדעותיהם ותכונותיהם יפה גם לכל הספסוף של אנשים מן השוק בימים האחרונים התחילו בקולוניות של הנדיב לשים לב לגידול תולת המשי בראשון לציון וזיכון יעקב עושים כעת ניסיונות בזה ויש תקווה אבל עוד לא קלו הניסיונות עוד לא ידע גם המשגיע על זה כמו שהגיד לי אור את תוצאות הדבר בפרטוט אור כבר נמצאו בארץ ישראל בעלי חשבונות נלהבים שהרחו חשבון פרטי ליסוד אגודת אלף חדשה למטה הצייטות ומעשה המשי המשגיע חנזכר שראה את החשבון השתומם למראי נב אבל למרות הזהרתו לא ייפלה בעיניי קלל היא משמע בקרוב בכתבי העת כי באחת תערים נולדה למזל טוב אגודה כזו וברוך אדונאי ותעשיר ואז לא יהיו ימים מועטים והאגודה אחת תוליד ביתמותה ובצלמה עוד עשר אגודות ותחת הגופנים והיין נשמע אז כל היום שיחת זגנים עם נערים על דבר התוט והמשי הן לפי תקנותינו אסור לחבר להתיישב בארץ במשך כמה שנים עד שיהיה כל מוכן לפניו ואז אם נראה כחשבונות אינו מותעים לא ניתן להעניים לעלות וסוף סוף על ידי מעשים כאלו יעבור שטח אדמה גדול מידי הערביים לידי ישראל אבל בתענה שגיעות רבות ראשונה הנה העניים הממשקנים כלי ביתם כדי להשתתף באיזו עגודה מעשים שהיו לא יוכלו על נקלה לשכוח את החלום הנעים שהיה שאשועים ימים רבים ואף עם אחר כן ייצעקו המייסדים בכל כיתאו בחשבון והעניים על ייהינו לעלות והרות הוועד מאוד דסה והרץ ישראל תתאשר באלפי עניים חדשים מקבלי תמיכה או גוב עם ברעב שנית ידעים מוכיחות כי למרות התכנה הנזכרת יתיישבו בארץ חלק גדול מן החברים עוד קודם הזמן כי לפי המצב האקונומי עתה בחוץ לארץ תקופך פרנסת רבים יום אלה שמצבם מחייבם חובת גלות כאשר יש להם אחוזה באיזו עגודה לא ילכו לבקש להם מנוח זמני במקום אחר עד שתהל להם רשות להתנחל בארץ ובאמת נתקבלו כבר בארץ ישראל בזמן היותי שם מכתבים מחברי עגודות המבקשים להם פתחון פעל לעבור על התכנה הנזכרת שלישית גם בעלי הון שבאגודות כאלו לא חולם יוו ברכה לארץ בשבתם בתוכה כי מייסדי האגודות כידוע אינם מדגדקים הרבה עם חברים בכל הנוגע לתכונות הם המוסריות וחישרונם לעבוד אגופנית לא רק ישלמו את המוטל עליהם בחסף מלא ובעניין רך וסבוך השר יביאו איתם אנשים שאינם מהוגנים אף עם בעת הראשונה תהי ביתנם מלאה סוף הקטע השני במאמר אמת מארץ ישראל מארץ אחד העם אמת מארץ ישראל קטע שלישי ליבריבוקס רקודינג הוא רקודינג רקודינג לרנו ג'רוסלם קטע שלישי במאמר אמת מארץ ישראל אסופת מאמרים על פרשה דרכים מעט אחד העם אך נוסף על כל זה הנה גם הדבר הטוב האחד הנמצא בכל המעשים האלה מכנה הקרקאות יצא סחרו בהפסדו בעת הזאת מחסרון אחדות אוסדרים מי שלא ראה איך קונים ומוכרים עתה קרקאות בארץ ישראל וההתחעות בזויה ונתעבם ימר כל הנעשה בין החנבנים והסרסורים הקטנים באחת מערי התחום איננה להצדק ויושר לעומת הנעשה כעת בארץ בבואי שמה לפני שלושה ירחים נמצאו רק שתי חברות של ספקולנטים קוני קרקאות כדי למוכרן חלקים חלקים וכבר אז ראינו כי עתידה הספקולציה להיות למוקש להישוב אתה הנה באה ונהיתה במשך זמן קצר פרו ורבו הספקולנטים באופן מבהיל ובעוזבי את הארץ עזבתי שם כבר שש חברות כאלה ובלי ספק עוד ירבו מלבד מחנה גדול של סרסורים ופקטורים קטנים בהם חייתים וסנדלרים שעזבו את מלחתם בשביל המסחר הזה ואנשי מרמה שונים מן העולים החדשים אשר החדים מהם לבושתנו קנו גם אדמה לעצמם ונוסעים עליהם שם קולוניסטים לעתיד וכולם מתחרים ומתגרים זה בזה ומשתדלים להזיק איש לראה הוא על כל צעד ובאיזה אמצעים השתמשים כל תואבה כל עורמה ומרמה קשרות ביניהם מסיגים בשוחד מכתבים ותלגרמות של אחרים מחזיקים מרגלים המתלכים חרש בכל מקום כדי לדעת מעשה מתנגדיהם ומערכי לב הקונים ועל הכל מפקיעים שער הקרקאות באופן נורא ומביאים חוכמה בלב הערביים בעלי האחוזות ובואי לארץ התעוננו באוזניי אחדים מתווה אחינו שם כי קר נרחב אחד עומד למחירה ובואו יותר ממעת אלף דונם אדמת זרד טובה אלא שהמוכר קצב מחירו עשרים פרנק הדונם ומחיר נורא כזה אסור לשלם כי יש מאו יתר המוכרים ונביא בזה רעה רבה לעתיד עוד לא עברו שלושה ירחים ואחד הספקולנטים הקנה את הקיקר ההוא במחיר הנורא עשרים פרנק הדונם ובטרם הסיג שטר מקנה באו אחרים והוסיפו על המחיר עד עשרים ושבע פרנק הוכשרה בעל האחוזה אחר החליט לבלי מחורות את אחוזתו עתה בתקוותו כי שיגעון הקונים יהיה לחוד הלוך וגדול שוב מעשה באחד שלוחי העגודות המשתדל זה יותר מחצי שנה בחיפוש קברת ארץ למקנה וכבר קנה פעמים אחדות ובכל פעם יבואו ספקולנטים ויישימו את המקנה לעל בניח להיהם הרבים בעת עוזבי את הארץ קנה עוד הפעם אחוזה אחת והרבה במחירה מאוד כעשרים ושלושה פרנק הדונם כמעט האמין כי סוף סוף הסיג חפצו חזר בו בעל האחוזה כי נמצאו קונים הנותנים לו מחיר כפול ממילה מובן שעוד לא השתגע שום אדם עד לשלם באמת קרוב לחמישים פרנק בהדונם וכל כוונת המוסיפים לא הייתה איפה אלה להזיק מעשים כאלה נשמעתה בארץ ישראל יום יום וכבר חורגלנו בהם ולא ייעוררו עוד כל תימאון גם הנוכרים ילידי הארץ התחילו כבר להתערב בענייני הרעיון הגדול שלנו גם מהם כמולנו כבר בעלי טובה המתעסקים בישוב ארץ ישראל ומדוע לו במאה נופלים הם מן הספקולנטים העברים הרואים גם הם בכל העניין רק אמצאי לעשות עושר מדם אחיהם נשמע בנחמה אם לא שמעתי אחד מהם אמר בפה מלא אני איני אלה סוחר ודבר אין לי עם אחרית זכורתי וגורל קונה אם לא יצליחו במעשה ישובו לעומת שבאו או ילכו לעבדון מה לי וליהם ובהנה הראיתי מכתבו של אחד הסרסורים העברים שבו יודע לאיש בריתו בגודות אשהי אמינו בו ותחת לעזור להם במקנה האחוזה שנתנו איניהם בה הנייח מחשולים על דרכם והם לא ידעו והאחוזה טיפול לנחלה לנו ואם יוצא אשם נערבי אחר בה ובידי האנשים האלה נמצא אתה גורל כל הישוב כל ישראלב כשידיים כאלה ממשמשות בו מובן מאליו כי יכול זה אינו אלה פרי ההתגודדות ופעולותיהן הבודדות והנפרדות של האגודות השונות מה שלא היה אפשר כלל בעבודה אחת כללית היוצאת ממרכה זכר ומסודרת קראוי לולה רבו הקונים יחידים ושלוחי אגודות הדואגים ונפשו ולאגודתו לא היו גם אנשי הבנאים פרים ושורצים במידה כזו ועל כן נוכל לומר בצדק כי השמים בכל אלה רק מעשינו המבולבלים והמבוהלים פרצה קוראת לגנב ברחובות יפו חיזיון רגיל הוא אתה לראות זוגות להגיעים בעיני פחד וחשד על כל הצדדים שמחלילה נשמעים הדברים לעוזני חברו לפעמים מתעלמים החדים מהם פתאום ולא יראו עוד זמן מה בחוצות העיר ואז הכל מבינים שבבדאי הלכו בחשי להיזה מקום לראות את השחורה שמה יקדמנו אחר האנשים האלה הם הם ההכונים מקצתם יחידים הרוצים לקנות קרקר רק בשביל עצמם ומקצתם דיליגנטים שלוחי העגודות השונות שלוחי חובבי ציון שבעיר פלונית שלוחי דורשי ציון שבעיר הלמונית וכן הלא הכל כבר ראה הוא להיבעץ יחד בכל הדברים ולעבוד עבודה אחת למטרה אחת כאיש אחד בלב אחד פונים כולם איש לעברו ולא רק היחידים כי אם גם הדיליגנטים מתנהלים זה עם זה כאילו באו לקפח איש פרנסת ראה הוא לפתוע חנויות חדשות זו בצד זו החובבים והדורשים האלה שלוחי עמנו בית ישראל שוכחים לגמרי את הרוח השג קיב צם הנה שוכחים כמלבד חפצהם הפרטיים של בני אגודה ואגודה יש עוד מטרה כללית המשות טפת לכולם אשר בלדיה כל מהסיהם הוול ותוהו ולפנה אין הבדל כלל בין בני ולהיות היסוד לבניין בית ישראל לולי השכחה הזאת לולי הייתה כל אגודה דורשת רק שלמה וטובתה מבלי להקפיד על צורכי העניין הכללי היו החינו הבקיעים היטב בהלכות המשחר וההתחרות מבינים מדעתם כי ריבוי העולים לארץ לקנות קרקאות אמצאי איך לייסד בארץ מרכז אחד אשר אליו יפנו חולם וחפציהם מרחוק וכל הדיליגנטים הנכבדים היו יוכלים אז להיקווד ולשבת בביתם ואיש זר להיה יודע מספר הקונים וחמות האדמה הדרושה להם וכאשר נצייר לנו במחשבתנו את הסופרים העורבים לחדשות מצד אחר ואת האידיאליסטים סתם המשותתיים ברחובות יפו בלכל עבודת מעשה מצד השלישי אז נוכל לעשות לנו איזה מושג מן המעומה והמבוכה השעון והרש המלווים עתה את כל המעשים בארץ ישראל על כל ארבע עמות שאחינו קונים תכף בכתב ובעלפה על כל מקרה קטן וגדול ביפו תהום כל העיר והכל הגרעים והאזרחים מן הדיליגנט עד האחרון שבב פועלים זקם ונער יודעים עד היסוד כל מהלך העניין וחושבים להם לחובה לחוות דעה ולהתווכח בריאות בודקים את כל הבאים לארץ יספו כל צעדיהם למען יוכלו לבסר בקהל רעב כי אלה ואלה באו ואלה ואלה יבואו זה קנה וזה קונה וזה חושב לקנות וכולי ולא דעת ולא תבונה להם להיות את התולדות המרות היוצאות מזה גוזמה כמו שקרה זה לא כבר לאחד השלוחים היושב בארץ זה קיש שלושה ירחים ועוד לא הצליח לקנות אדמה ופתאום נתבסר בכתבי העת כי כבר ייסד קולוניה וברוך הדונאי עושה חיל וגם שלום לא עם הערביים שחיניו אלה שגם להם זאת כי היהודים באים בהמון רב לקנות אדמה ומפני זה עולה מחירה מיום ליום מצד אחר אנו משחים עלינו ועל מעשינו עיני הממשלה ועם הארץ ובטרם עוד עשינו איזה דבר ממשי יינינו משתדלים כמו בכוונה שתשלות בנו אין רעה ומצד השלישי וזה אולי קשה מכולם שומעים אחינו שבגולה כי מרבים העם לעלות ובכוח מדעת החיקוי מתעוררים לעלות גם אנשים שאינם ראויים לכך שעל יתם ראה להם וראה על הארץ ומוסיפים שם מבוכה על מבוכתנו במצב כזה לא נתפלך לל אם במהרה בקרוב אי אפשר יהיה למצוא בארץ ישראל אדמה למקנה עם הממשלה תורכית להוד הפעם להניח מכשולים על דרכנו עם המעשים המכוערים יהוררו גועל נפש בכל טובי אמינו ותחת התנועה הגדולה תבוא אז ריאקציה נוראה על שפת ים כינרת יש קולוניה אשכנזית קטנה אשר שם ישבנו לנוח בעוברינו אני וחבריי מראש פינה לטבריה בווי נודה לי כי זה לא כבר קנו הפרנסיסקנים קברת ארץ גדולה המסתרת מן הקולוניה ההיא עד הירדן המקום הזה הוא באמצע הדרך בין טבריה לצפת וקרוב להקולוניות הצפוניות שלנו מקום שאכינו עוברים ושווים בו ומכפשים שם קרקאות למקנה ובכל זאת לא נודע דבר המקנה הזה זכרתי את דרכינו אנחנו ואמר בליבי אשרי הגוי שאומר מעט ועושה הרבה וכל מעשיו בדעת וסדרים ועל חסרון דעת וסדרים בכל מעשינו יעיד לנו עוד חיזיון אחר אשר יעדמו פניי מבושת מדי דבריבו אחרי 10 שנות עבודה וכתיבת אלפי מאמרים ומסעי הרבה תרים ומסכילים הנינו עוד גם אתה נבערים מדעת בכל השאלות הנוגעות לישוב הארץ ואפילו בדברים יסודיים שידיעתם מוכרחת כמעט אין שאלה בענייני עבודת סדה וחרם אשר לא נשמע עליה תשובות שונות וסותרות זו את זו כמה גפנים נכון לתעת על שטח דונם אחד ותשמעות שובות שונות המתחילות מין 400 והולכות ויורדות עד 225 וכן הדברים בשאלות אחרות וכל שכן בנוגע למזרע תבועות ולנתיאת עצי פרישונים מקרה בודד איזו מילה שהתמלתה מפי אחד הבקיעים נעשה ליסוד שאלה וולכים ובונים איש בעקבות רעה ומודיעים גם לכל שואל כדבר ברור שיש לו סימוכין מן הניסיון הטוב לארץ לתת לשביטה אחת לחמה שנים יש אומרים טוב וראוי ואחרים אומרים שהשביטה כמה שארים תוכל לתת אדמה בינונית בשנה בינונית הערבים מוצאים כפי הנשמע חמישה או שישה שארים אבל מזה אין רעיה יומרו אחדים כי עבודת הערבים פסולה וכלם אחרשתם לא הצלחו ואילו היו חורשים בחילים אירופיים היו מוצאים הרבה יותר לעומת זאת יומרו אחרים כי תכונת אינה סובלת מחרישה אירופית והנה ידוע לחוליוש והארץ כי רבים מן האשכנזים וגם ערביים אשירים עובדים בכלא אירופה ואם כן הלא נקל היה לקבץ ידיעות סטטיסטיות ממקומות שונים ולשמוע תשובה ברורה מפיה ניסיון ובכל זאת אין יודע שמעת הקורה מימך כי כמעט כל הבתים בארץ ישראל לחים הם בימות הגשם ומזיקים לבריאות ביחוד לחולי החזה לא שמעת אבל פי שקוראת בתמידות כל הידיעות הבאות משם אבל הדבר כן הוא והנה לפי דעת בונים ומחים שדיברתי עם המלזה אפשר היה להסיר על נקלה את הנגע הזה על ידי בניין הבתים אך איש לא יסים לב לחקור את הדבר גם בנוגע למשפטי הארץ על דבר מכנת קרקאות שהכרח ידיעתם מורגש על כל צעד עוד נגשש כעברים באפלה ועוד אין לנו גם איש אחד נאמן אשר יידע לפחות לקרוא ערבית קראוי ואכינו בני ישראל קונים רפים ורבבות מבלי שיוכלו לדעת ברור עם שיטרי המקנה והבנייה נכתבו כהלכה ומוכרחים להישען בזה על ידיעות פורחות בעביר ואם ככה דבר בנוגע לעבודת האדמה שאלה שהכל עוסקים בה קל וחומר בשאלות המשחר וחרוש את המעשה וההצעות שנאמרו ונכתבו בזה אינן אלא השערות בלבד במשך ימי שבטי בארץ קיבלתי מכתבים רבים המלאים שאלות בעניינים האלו עוד ולא עבוש כי לא עניתי להשדבר מחוסר ידיעה גם הווד הפועל ואם לא אשגה גם כן מסיבה זו השואלים מתמימים האלה בירותם את הבקיעות הגדולה שמראים סופרי ארץ ישראל בכל עניין מאמינים בוודאי שדאי לאיש רק לבוא לארץ ישראל ויימצא שם כל ידיעות סבורות ומונחות לפניו ולא יעלה לבם כי כל הבקיעות כלותם מן העביר ובאמת אין איש יודע אדמה סוף הקטע השלישי במאמר אמת מארץ ישראל מעט אחד העם אמת מארץ ישראל קטע רביעי זה לברוורקס לא מרקת רביעי אמרי לנו ג'רוסלם קטע רביעי במאמר אמת מארץ ישראל אסופת מאמרים על פרשת רכים מעט אחד העם אבל עד שנתמה על העדר הידיעה בדברים שאין לנו בהם עוד ניסיונות מספיקים אלא שיכולנו לדעתם ממקורות אחרים הלא נתפלא עוד יותר על כאילו יוכלו או לא יכפצו אחינו להוציא תועלת מן הניסיון שכבר יש לנו הנה שקר כאסר קולוניות עומדות וקיימות זה שנים אחדות ולא אחת בהנות יכולה להתקיים בלהתמיכה שקר בפי הביסורה שנתפרסמה בכתבי העת כי באחת הקולוניות חדלו רבים לקבל תמיכה בשנה הזו בכל השתדלותי ודרישתי להזכיתי לראות אף איש אחד השריכיה רק מפרי אדמתו בלבד עומתו ההומנם צדקו האומרים כי ארץ הבותינו אוכלת יושביה ההומנם רק לשב יחרוש אחורש ויזרה הזוריה שם ומאומע לא ייסה באמלו חלילה גם בארץ ישראל כי בכל ההרצות עובד אדמתו יסבע לכם וגם בשנה הזו אף כי לא מבורכתי יראה הנושא המצדה הדרכים סדות פוריות ואמקים עותפים בר הערביים עושים ואוכלים האשכנזים עושים ואוכלים רק עלינו בלבד יצא הקצב מדוע איפה התשובה האמיתית שכל נבוני דבר ארץ ישראל מסכימים לה היא כי הקולוניסטים הראשונים הביאו איתם אומנם אידיאליסנוס הרבה ואחדיםיהם גם כסף מעט או הרבה אך לכולם חסרים הקשרונות והתחונות המוכרחים לעבודת אדמה ואינם מסוגלים להיות עיקרים פשוטים לעבוד עבודה קשה הם ובני ויתם ולהסתפק עם זה במועט היותר אפשרי אין צריך לומר המסכילים אלא גם האנשים הפשוטים שביניהם אינם אוהבים הרבה את העבודה בסדה המסביעה לכם ועל כן נבחור ובאם סוף סוף לחורמים בלבד והרי הם יושבים ומחכים להכנסותיהם העתידות לבוא ומרוב טובה לעתיד ישכחו את הרבה לא יסימו לב הרבה לגן הערביים מביאים להם חמאה ביצים ועירקות והם קונים הכל בחסף מלא וגם מלכת קר מהם נעשת לא תמיד בדי עצמם יש אמנם גם יוציא מן הכלל אבל אלה חולם עניים שאין להם אדמה במידה מספקת מן הניסיון הזה הלא אפשר היה להוציא תשובה ברורה על השאלה הנשמעת מי יעלל הארץ להתנחל בתור עובד אדמה מי שיבים או כל האמצעים הדרושים לזה החומריים והמוסריים האחרונים כלומר אהבת העבודה סבלנות או מצלב וכולי במידה גדושה אשר תחשירי הוא לסאת ולסבול זמן מעט בלבד השאלות תביעה ולידי חלומות של אושר ועדנות הכל אפי מספר נפשות ביתו והעובדים שבן ותחת התשובה הזאת אנו שומעים עוד גם היום ויכוחים וחקירות על דבר כמות הסכום הדרוש כאילו כל השאלה על אדמת אבותינו הללו אומרים חמשת אלפים רובל ואחרים פוחתים והולכים עד שני אלפים וכולם יחד לא יסימו אלב כי רבים הביאו לארץ יותר מן הסכומים האלה ולא עלתה בידם עדכו לחיות כאילו על הרוב בערך מהופך כל משה הרבה הון אדם כן עם עד חפצו וחישונו לחיות חיים פשוטים בעבודה גופנית מחיבה ציון אפלפי שרבים אומרים לנפשם כי נכונים הם להקריב על מזבחה חול חייהם ועושרם הנה כשהם באים לידי ניסיון אין כוחה גדול להפוך גם שהביאו איתם מן הגולה בשנים האחרונות נולדה מפלגת עולים חדשה מפלגת הפועלים והם אנשים הבאים לארץ ישראל לעבוד עבודה אצל אחרים בתור סחירי יום בהשתדלות ועד הפועל הם מוצאים עבודה באחת הקולוניות החדשות מקבלים סחר טוב לפי המקום ערך אחד השייספיק להם גם לקבל צליאד איזה סכום והפקידים אנשים ישרים וחובבי ציון באמת מתנהגים אימן בחסד וברחמים ומשתדלים להיטיב מצבם ככל האפשר כל פועל מאם אחר במצב כזה לא היה מוצא סיבה להתעונן הרבה על גורלו אך לא כן פועל עברי בארץ ישראל אמרתי בארץ ישראל כי מאמריקה אנחנו שומעים בסרות טובות גם מעט הפועלים העברים פלוני ופלוני מצאו להם עבודה המספקת בצמצום למכייתם והרי הם מאושרים ויועצים גם לקרוביהם שיבואו שמה ויימצאו גם הם עושר כזה אבל בארץ ישראל אין הדבר כן כקרובנות לטובת הכלל ולאם איפה הצדקה לדרוש בעד זה את השלום גמול מכל ישראל רבים מאלה כעבור להם איזה זמן תבכל נפשם בעבודה כזו שאינם אשרת ולא מחבדת בעליה והנה מוצאים כי אין תחלית בזה לעתיד ולבא מזעף על הכלל אשר לטובתו לא ישלם להם כגמולם לא יקנה להם סדות וחרמים וחולי טענות כאלה נתפרסמו בימים האחרונים באחד מכתבי העת היוצאים לאור בירושלים מחאשר שמעתי מאנשים נאמנים בארץ ישראל היודים את הפועלים מקרוב אין זה עוד דעת יחיד כי עם הד כולם של פועלים רבים גם פועלים השאפשר ללמוד ויש בארץ ישראל משתדלים להרבות מספר הפועלים מאכינו בדרך מלאכותית לא מילידי הארץ זה היה בוודאי טוב ומועיל כי עם מן החוץ באופן שבירבות הימים אפשר שנראה שם חיזיון השרוד לא היה לעולמים שאלת העבודה והרחוש בתרם עוד תספיק הרחוש עד אלא שבכלל אין מדרכנו ללמוד מאומה מן העבר בשביל העתיד אין זאת בוודאי יכולנו ללמוד מדברי ימינו בעבר ובהובע עד כמה מוכרחים אנו להיזהר לבילתי אורר עלינו חמת עם הארץ על ידי מעשים מגונים עד כמה איפו עלינו להיות להתהלך איתו באהבה וחבוד ואין צריך לומר בצדק ובמשפט ומה עושים אחינו בארץ ישראל ההיפך ממש עבדים היו בארץ גלותם ופתאום הם עוצים עצמם בתוך חיירות בלי גבול חיירות פרוע שיכולה להימצא רק בארץ כתוקיה השינוי הפתומי הזה הוליד נתיה לדיספוטיסמוס כאשר יקרה תמיד לאבד כי עם לוח והינה מתלחין עם הערביים באיבה ואחזריות מסיגים גבולם שלא בצדק מכים אותם בחרפה בלי כל סיבה מספקת ומתפערים עוד ככן יעשו ויש אין אשר יעמוד בפרץ ויעצור בעד הנתיה הבזויה והמסוכנת הזאת אמנם צדקו אחינו באומרם כי הערבי מחבד רק מי שמראה לו גבורה ואומץ רוח אבל באמת דברים אמורים כשמרגיש עם זה שהדין עם מתנגדו לכן אם יש לו צדקה לחשוב את מעשה מתנגדו לאושק וגזל משפט אז אם גם יחריש יתפק עד את קץ אבל עברתו שמורה בליבור ונוקם ונותר הוא מעין כמו ומה הוסיפוד ההספר לקוראי על דבר המידות המגונות השולטות בעולי הגולה על דבר סינת חינם פירוד הלבבות מחלוקת של להבל בשביל מקום בבית הכנסת וחולי אכן גם במה שכבר אמרתי די כמדומי להוכיח לנו כי וכי אם נוסיף ללכת בדרך הזאת לבלות ימינו וחוכותינו בפעולות נפרדות ומסוחסכות בלי ההרחנות הדרושות בלי אורגניזציה מעולה בלי מנהיגים הגונים בלי שיטה בסדר אז יכול להיות אמנם כי סוף סוף יצלח לנו להושיב בארץ איזו אמנם בנחת או בצער בידי שמיים או בידי אדם אך אדם הטרה העיקרית קרוב לבדי שלא נגיע לעולם ותחת למצוא תשובה שלימה וניצחת על שאלת היהדות נוסיף רק שאלת היהודים במקום שלא נמצא אדקו בארץ אבותנו מה לעשות איפה אל מי נדבר ומתרננו ומי ישמע לכולנו מחסדי נדיבים יחידים אף עם צדקתם כהרי אל לא ייוושע ישראל זאת הוא רק כבר הניסיון גם מאכינו במזרח אירופה אין לקוות הרבה מצבם החומרי והמוסרי והמדיני לא ייתן להם לעשות גדולות ומה גם לעמוד בראש הלו הם עשו ואיך יעשו כבר ראינו אחד הוא אמנם הווד הפועל ביפו המביא באמת טועלת רבה ועושה סדרים כפי יכולתו אבל יכולתו מוגבלת מאוד מסיבות שונות חיצוניות אופנימיות שמקורן גם הן בתכונות ההם ומצבם של אחינו ההם אשר מכיר במייצה לא נשאר לנו איפו ביחוד באנגליה המתעסקים הרבה בימים האחרונים בשאלת יישוב ארץ ישראל אם בין המתעסקים האלה ישנם באמת כמו שמספרים כתבי העת אנשים גדולים מילידי הארץ אז היו יכולים עוד אתקן את המאובעת ולתת לכל העניין את הצורה הנעותלו הם אנשים שהורגלו לחיי סדרים ויודעים לעולם מתוקנת ואם זה יש להם גם כל האמצעים הנחוצים הם יהיו צריכים לייסד חברה לאומית גדולה לישוב ארץ ישראל קודם כל יש לכו לשם קומיסיה של מומחים שונים השרטישותת בארץ לאורכה ולרוחבה במשך שנה או שנתיים ותעשה ניסיונות ותקבץ ואבודתה באחריכן תשתדל לקנות כל אחוזה האומדת למחירה תשתדל באסכל ודעת בזהירות יתרה ובלי שעון וראש את כל קרקעותיה תחלק החברה לשני מינים לאדמה שרובה לזרה ומיעוטה לנטיות ולאדמה שכולה לנטיות על הראשונה תייסד תחלקה לחלקים המספיקים למחיאת איש וויתו תעשה חשבון כמה יעלם מחיר כל חלק עם בית ורפת וכל הבעמות והקלים הדרושים הכל לא ביד רחבה הקיאים המוחרך בלבד ואז תמכור כל חלק עם כל השייך לזה לאנשים בלתי אשירים אשר תמצאם להיות עיקרים בארץ ישראל ותעשה להם גם הנכות באופנת השלומין לפיראות עינייה ובלבד שהיא מלאו כל התנאים שתשים לפניהם מראש בנוגע לסדרך היהם ואבודתם האדמה ממין השני היא תעבוד החברה בעצמה על ידי פועלים עברים אשר תבחנם ותמצאם את העבודה לכל חרם או פרדס ויהיה נכון למחירה תמכירי הוא החברה לאחד מחבריה ואת הפועלים אשר עבדו הוא באמונה במשך כל השנים תושיב על האדמה ממין הראשון תיתן להם חלק עם כל הנלווה לזה בתנאי שיחיו על פי חוקים ידועים ואת החוב ישלמו בשיטה כזו הייתה מקבצת על יד אדמה מרובה במחיר לא יקר ומבלי שתשלות בה אין ראה הקונקורנציה והספקולציה היו בתיילות מהליהן כי כל אלה הנותנים עתה ידם לעגודות שונות המבטיחות להם קרם לאחר זמן היו בחרים יותר עוד כל קונה לקרקעות בלעדי החברה אלה רוצים להתנחל בארץ תכף על יסוד עבודת האדמה היו מוצאים גם כן הכל מוכן לפניהם ואם אחי יהיו באמת מוחשרים לזה יסיגו חפצם בלי הוצאות מרובות הפועלים העניים היו יודעים שהיינו מוצאים בארץ ישראל אחר עשר או עשרים שנה המון גדול מאחינו לא ערב רב של גולים עניים ורודפי עושר שלא יצלחו לכל כי עם אנשים בריאים וטובים וישרים אוהבי עבודה וחיים מיגיע חפם בשלום ובסדרים נכונים אנשים כאלה לא היו מעוררים בעת הראשונה בארץ לפי שלא היו מתגרים בו ולא היו באים בגבולו ואף עם ברבות הימים אפשר שתביא הקינאה לידי סינאה אין בחכלום כי עד אז יוכלו אחינו כבר להחזיק מעמד בארץ על ידי מספרם הרב אחוזותיהם הגדולות והעשירות אחדותם דרך כלל כדי להראות רוח חברה כזו ואם הייתה באמת עומדת להיווסד הייתה מוצא לגדולים וטובים ממני שיערכו לה את תקנותיה הפרטיות ועולם אין לשכוח כי לפי מצב הדברים אתה תכבד העבודה על החברה בראשיתה לא על נקלה נוכל לעצור בעת שטף האימיגרציה ישראל אחר שכבר הורגל ההמון לבקש לו שהמפלט לא על נקלה יניחו גם הספקולנטים את מקומם וילחו להם בשלום לא יחדלו גם אלה מכיר בארץ כרגע אשר ינסו עוד לבל מוח ההמון על ידי הצעות גדולות ואגודות מתאשו גם סופרי ישראל לא יחכמו אשר נפל בארץ מקום אחד ישנו עוד אומנם בארץ ישראל אשר לא נגע בו יד עד כו הוא קיקר עבר הירדן שם הרחק ממקום הראש והמבוכה הייתה החברה יכולה להחל מעשה במלוכה ולפעול אולי משם מעט או הרבה גם על מהלך העניין במערב התחילו כבר אספקולנטים לתת איניהם גם בקיקר ההוא ורבים מנהאולים אתה חושבים כבר מחשבות להתנחל שמה עבר הירדן עולה אתה על כל לשון ביפו וכבר נמצאו גם סופרים המרימים כולם בכתבי העת וקוראים בעוזני כל עוזיונות שהוגלנו בהם ביהודה ובגליל והחברה שרמרתי אם אין חלומי זה דברים בתיילים בלבד תהיה מוכרחת להתחיל מעשה בתוך כל לשעון והבהלה ומלחמה כבידה תהיה לה מבפנים ומבחוץ מלחמה הדורשת כוחות רבים סבלנות גדולה ובינה אחר השרתרתי את הארץ וראיתי מה שראיתי ביפו ובמושבות באתי ערב בסך ירושלים לשפוך שיחי וכעשי לפני העיצים והאבנים שערית מחמדנו ממאי קדם ראשית דרכי הייתה כמובן אל הקוטל שם מצאתי רבים מאכינו יושבי ירושלים פניהם הדלים פנועותיהם הזרות ומלבושיהם המשונים הכל מתאים למערי הקוטל הנורא ואנוכי עומד ומסתכל בהם ובקוטל ומחשבה אחת תמלא חול חדרי לבי האבנים האלה עידים הם על חורבן ארצנו והאנשים האלה על חורבן אמינו איזה משני החורבנות מחברו איזה מהם נבקי יותר ארץ כיתה חרב והעם עודינו מלא חיים וכוח יקומו לעזרו בבל עזרה ונחמיה והעם אחריה וישובו ויבנו השינית החעם כי יחרב מי יקומ לו ומאין יבוא עזרו ולובע בי באותה שעה רוח רבי יהודה הלבי ויכולתי לקונן כמו הייתה כינתי מתחלת לא ציון כי עם ישראל קף א' יר תפרי שנון א' בעונייה מייפו לעוד עשה סוף הקטע הרביעי וסוף המאמר אמת מארץ ישראל מעט אך אדם עבדות בתוכרות קטע ראשון This isn't a public domain Read by Omri Lerner Jerusalem קטע ראשון במאמר עבדות בתוכרות מתוך אסופת מאמרים על פרשה דרכים מעט אחד העם סופרינו בלשון המדינה הקוראים מלחמל חובבי ציון יחשבו לאפשר להסתפק גם במלחמתם זו קלים שהורגלו להשתמש בהם לפנים בהילחמם מלחמת ההשכלה עם מרדי האור תחת לבקר דעותינו מצד תוכנן ולהראות לנו טעותינו ביראיות מן ההיגיון והמציאות הם אומרים לבטל אותנו על ידי שמות מפורסמים להתיל אימה עלינו בהרותה מדכמה וחוקים אנו בדעות מאחינו שבמערב ולא יסימו אליבם כי בין אנשי מלחמתם אלה החדשים ישנם רבים היהודים גם הם פרק בהשכלת המערב היהודים איפה גם הם כי פעמים שגם פרופסורים מדברים דברים שאין להם שחר וגם חברי אקדמיות מחזיקים בדעות ישנות שאין להן מעמד עוד ככה משתדלים אתה סופרינו אלה להראות לנו המוסר הדיכן מגיעה התרוממות הרוח של אחינו בצרפת שגם התנועה האנטיסמיתית לא הצרחוח להביעם לידי קטנות המוחים כי ברוכב מבטם רואים אותה כאילו אינה ועולכים לבית אכדרכם במלוחת נפש אל האידאלים הנצחיים השרסמו לפניהם אבותיהם חכמי הדור העבר כי תני נפש נבהלנו ושבנו לאחור ועל אמיתות משפטם זה יעידו להם מפורסמים שונים ומי זה איפה יעיז בנב להתיל ספק בדבר ובכל זאת מוצא אני עוז בלבבי להתיל ספק גדול גם במנוחת הנפש של אחינו הצרפתים ביחס אל האנטיסמיתיסמוס וגם בהתרוממות רוחם ורום ערך האידאלים שהם רודפים אחריהם ולא עוד אלה שספקות האלה מוצאים להם יסוד וסמך בדברי אותם המפורסמים עצמם שמתנגדנו מייר עם אותנו בהם עוד לפני ארבע שנים באסיפת החברה לחיקרי היהדות בפריז העיר האדון תאודו ריינח מזכיר החברה את אוזן הנהספים על הסכנה הנשקפת להיהודים נשקפת מתיגבור את האנטיסמיתיסמוס אהה קרה אדון ריינח האנטיסמיתיסמוס אשר בארצינו צרופת היפה כבר במאיתים נחשב ינסה להר עם ראש פעם פלטיסט אחד היקה בחליל והנה משתומם אתה בעצמו על הצלחתו הנפלאה ההצלחה הזאת אינה אל הזמנית ככה אני רוצה להאמין ובכל זאת סימן רהו אדון ריינח חושב עם זה כי אין אשן בלי אש כי איזו גרגרי אמת נמצאים בוודאי בתענותיהם של האנטיסמיתים ביותינו המעט מכל הדתות ביותינו עורכים חדשים במשפחת הצרופתים על כן נופלים לנו ביחוד תחת הקנעה והביקורת גם כשרונותינו ונצחונותינו בכל הנפה החיים לא יגנו עלינו עד רבה הם הם המעוררים את הקנעה ביותר כי על כן אין לנו שום עיצה אחרת כאם להשגיע הכי טבע על כל דרכנו לבלתי תת פתחון פל לסון אינו סוחרינו יהיונה כולם ישרי דרך השירינו כולם צנועים ועושי צדקה חכמנו כולם ענבטנים סופרינו כולם פטריותים נקיים מכל פניה עצמית ואז מובן מאליו כי מלאכי אלוהים כאלה ימצאו כן גם בעיני הצרופתים אין צריך לומר שהצטטו הטובה של האדון ריינח לא נעשתה ולא תעשה לעולם ומצב העניין בכלל לא נשתנה מאז והדתה לטובה כי אם להפך תחת במפלטיסט אחד נמצאים אתה פמפלטיסטים רבים וכולם לא יוכלו להתעונן על גורלם צרפת היפה מקשיבה לכולם בחשק נמרץ ודבריהם נכנסים אליבה ומצליחים להגדיל את הקינאה ולהעדיר את הסינאה מיום ליום אחינו הצרפתים מנסים ממנם להאמין עם האדון ריינח כי ההצלחה הזאת אינה זמנית אך לא רבים בהם ירגישו כמו הוא ולא כל המרגישים יודעו בפה מלא כמו הוא כי אמונתם זו אין לה על מה שתסמוך אלא ככם רוצים להאמין או יותר נכון ככם מוכרחים להאמין אם לא יובו לעזוב את המערכה בלבנו אש אחר מלחמת מעש שנה ובכל זאת כל המקשיב היטב השעה שפיהם מלא אמונה ותקווה הוא ישמע גם את ההנחה המסותרת וגם את השפק המתעורר במעמקים המבקשים גם הם להתפרץ החוצה אחיד בעליהם תהיה בהם להשיבה למקומם הוא להסתירה מתחת המון פרזות רמות הנה לפני אתה לא לדברים הטובים ההם הוא שמו האומר את הספר הזה הוציא בשנה שעברה מוציא לאור מכתב העת ארכיב ישראליין זיכרון למלות חמישים שנה מי יום שהתחיל מכתב את זה לצאת ספר זיכרון כזה הוא יצא לאור לפני עשרים שנה בידת יהודית בצופת במשך היובל היאמת הער לפנינו בעליצות נפש את הצלחתם וצעדם לפנים בכל מקצועות החיים את אושרה מוכבודם בהובע ואת תקבותיהם הגדולות לעתיד אבל עכשיו שיצא הספר לא לפני עשרים שנה כי בשנה שעברה מה אנו שומעים על נייחר לב ולב ולמה ללב כל לנות חלושה אנחנו שומעים לשב נבקש יקבות צמחה אמיתית יקבות התרוממות הרוח קראוי לחג יובל כזה תוגה חרישית עוד ממד דקה סוערת בכל הספר מתחילתו ועד סופו קודם כל יבוא המול בעל החג לתת דין וחשבון על פעולות מכתב העת שלו במשך ימי חייו ספר לנו יובל שנים אחר שנתפרסמו העיקרים של שנת 1789 היו אמנם זכויות היהודים כתובות על הספר בדיוק אבל בהליכות החיים לא נראו אותו תהן כלל וכלל אופעו שואל במאמר מוזגר האם נמצאין שם במלואן גם בשנת 1890 אחר השאלה הזאת שובה הוא הולך ומונע את מלחמותיו נגד הדעות הקדומות מספר איך השתדל בלי הרף לנטוע בכל הלבבות את העיקר הגדול של ההתבוללות החברתית לפיזיון סוסיאל עם כל המשתאף מזה והיוצא מכל דבריו הוא כי גם היובל השני אחר העיקרים לא הביא את האושר המבוקש כי סינת ישראל שווה לתחייה גם בצרופת למרות העיקרים של 1989 ולמרות כל המלחמות עם הדעות הקדומות וכל ההשתדלות לטובת ההתבוללות ובכן ובכן יבטיח המול הנכבד כי גם לימים הבאים לא יחדל מילחם ומילה השתדל אחר מאמרו של כמו עוד מאמרים רבים כמעט כולם מאנשים אפורסמים וכמעט בכולם יהיה נושא מה שיהיה מתגלגלים הדברים כמו מעלהם עד שמגיעים לשאלה את האנטיסים את טיסמוס העין בזה עוד נאמן כי השאלה האהורה הזאת תמלא כל חדרי לבם באופן שלא יוכלו להשיח דעתם ממנה הפרגע ובכל עניין הוא עליו מדברותיהם ייחוזרת ועולם אליה למרות רצונם סופרי האומר הם אומנם אנשים גדולים ומפורסמים ולא לאנשים כאלה להיבעל ולשגת אחור למראי האויב ומה גם להראות אותות פחד ובהלה לעיני אחרים הם יודעים למשול ברוחם להתראות כאילו מביטים על כל זה מגבוה לנחם את עצמם ותקוות טובות ובהבטחות נעימות הדומות לפעמים בסגנונן לנבוע קטנה ככה יבדיחנו אחד מהם על דברתו כי אתה היא המלחמה האחרונה בין ישראל וסונאב וסופה ניצחון גמור מצידנו ושלום אמת לעולם והעד המרידה הגדולה של 89 לא תמוש מפיהם מזכירים וחוזרים מזכירים עד זכויות האדם לדרוע הדלום או כמו שיומרו איזו מהם עשר את הדיברות החדשות שפרסמה המרידה ההיא ובכל פעם יביעו את תקוותם שיש בה גם מעין תחינה ובקשה כי עם צרופת לא ישכך למצח את הימים הגדולים ההם כי עם צרופת לא ישוב לאחור לא יוכל לשוב אחור כי עם צרופת עודנו כמי קודם ההם הגדול הנאור האדיר הכביר בכולי וכולי אם התידות הנבואות האלה להתקיים או לא זוהי שאלה שאין כאן מקומה אבל בין כך וביןך אין צורך לאין בקורת חדה בשביל לראות מתוכן ומתוך שורות האומר בכלל את המצב האמיתי של רוח אחינו הצרופתים בימים האלה המצב הזה שאחרים רוצים לראות בו תרוממות אינו באמת אלא ההפך מזה ממש ושמו הנעלו הוא עבדות פנימית המסתתרת תחת חיירות חיצונית את העבדות הזאת קיבלו עליהם אחינו ההם עוד לפני מעשנה ביחד עם הזכויות אך בעת רעה הזאת תיגלה ותראה לעינינו בכל הודע והדרה סופרי האומר למשל להוכיח לנו ולצרינו כי גורל בני ישראל בכל מדינה המדינה אחוז וקשור בגורל יותר בני המדינה או גם בגורל אמין האנושי בכלל כי צרות ישראל באיזו מדינה העינן אפוא של ישראל בלבד אלא של כל אותה המדינה או גם של המן האנושי בכלל אחד מהם, בחבצו להרגיע הרוח אשירינו בצופת הדואגים לאחריתה מפני התנועה האנטיסמיתית, מספר להם סיפור יפה מאוד. בשנת 18040 ימי מרידת פברואר יצא הכל באחת מערי אלזאס כי יש את לבב המורדים להתנפל על בתי אשירי ישראל ולתת ריחושם לבז. היהודים ניולו ויימערו לבקש אזרע מעט שר החיל התמידי, החוני בעיר. אך הוא מעין להגן עליהם, אלא אם כן השתתף בזה, גם החיל הלאומי, לגרד נשיונל. ויפנו היהודים אל שריה חיל הלאומי. אך אלו, בז ובהילגו להם כי לא מצאו כל רע, במה שאיזה יהודים יהיו לבז ולמשיסה. וחור שבו היהודים לבתיהם מלאי פחד וחלחלה. אבל, ממכורת היום, הוא נודע הדבר, כי המורדים שמו איניהם לראה בכל בעלייון, בלי הבדל דת, ומתעתדים לבקר גם בבתי האשירים הנוצרים. ומיד נראו בחוצות העיר גם החיל התמידי וגם החיל הלאומי. ושאלת היהודים, שווה לי מנוחתה, מסיים הסופר בסחוק נחת. בהוסיפו עם זה, כי חושבו למותר להעריך על דבר המוסר הנעלה היוצא מן הסיפור הזה. ובאמת, מוסר נעלה יוצא לנו מן הסיפור הזה, מנקודת מבתנו, אנחנו. החיים נמצא פה באמת גם אותו המוסר, שרוצה המספר עצמו להוציא. בכל אופן, אין המוסר הזה נעלה כל כך. התחבולה הזאת, לאורר רחמים על ישראל לשם תועלת אחרים, נודעת גם לנו למדעי. גם סופרנו בלשון הרצינו, ממי הרשנצקי ועדתה, לא יעפו ולא ייגאו לבקש רעיות וחשבונות בשביל להוכיח, כי פרה חולבת ישראל, שבעלי הצריכים לחוש עליה בשביל חלבה. מובן מאליו, כי חכמינו הצרפתים לא ישפילו נפשם כל כך להגיד דבר כזה בתמונה מחוארה כזו, והם משתדלים להלבישות צורה יפה, אידאלית. אבל המובן אחד הוא סוף סוף להם ולנו, מובן נורה, שרב בול לבד יש די להעות לנו, עד כמה רחוקים גם החיינו המערביים, ברגשות לבם מבני חורים אמיתיים. הגע בעצמך, לסתים מזויינים סבוני, ואני קורא, אושיעו, אדם בסכנה, אין די בזה להתיל חובה על הכל שיימערו לעזרתי? אין זו חרפה נוראה, חרפה הקשה ממבט, כשצריך אני להוכיח תחילה, כי סכנתי נוגעת לאחרים, להמין האנושי, כאילו דמה דידי לא סומק, אלא אם כן מעורב הוא בדם אחרים. כאילו המין האנושי הוא איזו בריאה בפני עצמה, שאין לי חלק בה, ולא שמקיבוץ לאישי המין שגם אני אחד מהם. העבדות הזאת נבצבצת ועולה עוד יותר, כשסופרי האומר באים לדבר על ענייני היהדות הפנימיים. גיבורים הם לריב בחוזקה, ריב דתנו עם הדתות המתנגדות לה. בדעתם, כי התירה צורפת את הדבר, וגם הממשלה, גם העם, אינה מקפידים אתה על ויכוחים כאלה. אבל כשהעניין מביאם לנגלות את היחס הלאומי, שבין יהודי צורפת ליתר בני אמם או לארץ אבותיהם, יחס שאפשר למצוא בו כאין סתירה להפטריוטיזמוס הקיצוני והכנה ישולט בצורפת. אז מוצאים לנו עוד הפעם את עבדותם המוסרית, הסמה מחנק לנפשם ומביאה אותם במבוכה הגלויה. סוף הקטע הראשון במאמר עבדות בתוכרות מעט החדה עם.