 The last time you were here, we took to bats. I did it in Morse. I did it again. Det er egentlig det, vi vil lide. Det er bare et eksempel på, hvordan vi tænker meget ens i gruppen. Vi tænker, at vi bruger det samme språk. Uden en, der tænker hvorfor net, vi hopper i. Indimellem er det en lille smule vanske for Armadjale, hvor vi pludselig kommer til at tale dansk. Men hun er heldigvis hurtig til at gøre det, som mærksom på det. Sidste gang, vi var her, talte vi om vores nærmeste nulævende slikning til panterne. I dag taler vi en lille smule om vores nærmeste uddøde slikninger, nemlig neandertalende. Dem kender i alle sammen i flere forskellige i sammenhængen, og har ved, at de har en lang historie. De har været med os i et stykke tid, og vi har kendt til dem i godt 150 år. Det, vi lige taler om nu, er de forskellige neandertalige historier, og hvad neandertalerne har betydet for os. Her ser en del af kræneret fra en nærmeste nærmeste, som man blev anerkendt for. For at være en neandertal, blev fundet i Tyskland i nærmeste tale. Der var ikke navnet, og blev fundet i 1896. Her kan vi se nogen lunde den udbredelse, som neandertalerne har haft. Altså dækker hele det europæiske område og et mellemøsken og stykke ind i asien. Her ser jeg et slækskabstræg. Vi ser, at nogen af de tidlige menneskearter, de forskellige mennesketyper, som alle sammen kom fra Afrika, og det er vores dybe afrikanske historie, så vi kan se helt det op i vinstre hjørnene. Der har vi en del af slækskabstræget, hvor homosekens og neandertalerne hænger sammen. Bildet er lidt mere komplekst, og der er flere grene på, og der er flere forskellige arter. Jeg vil introducere en af de andre arter, som også ligger tæt på i vinstre hjørnene. Da man første gang opdagede neandertalere, så var der stor diskussion om, hvad det her er. En sur professor fra Bonn, menede, at det her er indtil det andet en kusak fra Mongolia, som på sin vej igennem Tyskland til Frankrig krympe ind i en hule og døde. Han havde et stort knorler, men det var helt naturligt med den her tyske professor, fordi her er det lidt mere primitivt, og måske også lidt stærkere folk, som kom fra Mongolia. Så det var den måde, han fik det tilpasse. Thomas Henrik Hochslang, der var kendt som Darwin's bulldog en varm foretaler for evolutions teorien i 1850'erne. Han mente ikke, at der var tale om en mellemform, og skrev, at på ingen måde kan de sine andre tale knorler anses for, at være efterledelskaber fra en mellemform, mellem mennesker og abor. Altså det var ikke noget missing link, man havde fundet, og han lavede også en tegning af, hvordan han forestillede sig, at det her menneske ville have set ud. Og det er faktisk en af de første tegninger, vi har af andre talerne. Og det har allerede nogen af de træk, som Arden fik forfinet omkring 1900'erne, hvor andre talerne blev opfattet som vores privative ufatter. Lidt ubegavet, primitivt behovret og abørgte. Alt det, som vi ikke skulle være, alt det, som vi ikke så os selv som, hvor vi som homo sapiens var præcis til højt begavet, og vi havde faktisk næsten ikke noget pils. Og vi var på alle måder overlejende, og det var vi også ondlicens. Det her billede er den arke typiske hule mand. Der er også et billede, som slår igennem i populære litteraturen og i film. Og der findes et hav af med andre talfilm, med primitivt forfader, som på en eller anden måde dukker op igen i nuetiden. Nogle af dem har været fra og til ned, og andre drækker en eller anden dræk, og får deres indrøn af andre tal frem. Stort set af alle de her filmer, og hvis man skal se dem så over i en kamp, det er, at de er ufattelig dårlig. Med de samtidig styrlige morer, som har set i en gruppe, der er hård at se alle ene. Så set jeg sammen holde filmen aften, og se nogen af de her andre talfilm, så er jeg sikker på, at det har en rigtig mor som aften. Men efter hånden i 1994 og det 21. og 100, så begyndte vores billede af andre talerne at ændre sammen. Og man så dem i højre grad som mennesker, ligesom os. Som en anden type menneske, men stadig lidt et menneske. Og her, som vi kan se på højre side på det her boomslag, hvor man har lavet en rekonstruktion af en nærende tal dreng, ser vi et helt andet billede end det her primitivt behovedet best. Vi ser en fin lille dreng med fine træk, lyshud, blå øjne og rødt hår. Altså en helt anden natertal, end den natertal, som vi kender. Vi skal lave nogle ganske korte karaktertræk af natertalen, hvis du kigger på de fysiske forskellige på natertaler og homo sapiens. Hvad så det er? Når vi kigger på de to profil billeder her, så kan man se, at der er nogle forskellige. Nærendertaleren havde ikke nogen hage, ligesom homo sapiens har. Nærendertaleren havde også nogle lidt kraftigere øjnebrug end homo sapiens har. Det er også ganske tydeligt, men som jeg også kan se, så havde natertalerne også en større jærende, en profil, som så deres livesiden af. Og det var en af de ting, som man kunne se ved natertalerne, at deres jærende størrelse var større end homo sapiens. Det passede selvfølgelig ikke særligt godt på det, at de skulle være primitiv, men det valgte rigtig mange at se bort fra i 1900-tallet, undtagen i et land, nemlig i Danmark. Hvor man mente, at natertalerne var noget særligt. En af dem, der mente det, det var Nobelprisvinderen i litteratur Johanslí Jenssonen, som havde den her idé, som har støttet af nogle af hans kolleger, fra de antropologiske videnskaber, at danskerne stammede fra en ædelart af natertaler, som var klogere, dygtige og smukere og stærre end alle andre. Og det var også det, man kunne se i den danske befolkning i dag, når det var på se i vikingerne, at man var smukere og stærre end alle mulige andre. Og et eksempel, som Johanslí Jensson havde peget på, det var ham her. Ham kender endnu hose i Andersen. Det her, ifølgelig Johanslí Jensson, var tydeligt med andre talt ræk. Og det var altså komplimenten. Det ville være en fornærmelsig i alle andre lande i verden. Det var selvfølgelig noget sluder, det, som Johanslí Jenssonen sagde, og han sagde, det hælder ikke på noget. Det er en skelblisk grundlag, om han mente, at han havde en skelblisk dækning for det. Men han havde dog ret på et post, at vi allesammen bærer noget af det andre tag videre. Hverfald alle os, som har, eller alle dine, der har en nye overbrængelse udenfor Afrika. Vi bærer alle sammen på en vis del nære andre tal, DNA. Så vi har vores nære andre tal med os, men det var ikke sådan, som Johanslí Jensson havde forestillet sig. Hvad vi ved i dag om nære andre taler og nære andre tal, DNA. Det ville Mikkel fortælle nærmere om nu.