 æmnet for i dag er den moderne hjernenforskning, at de psykiske lydelser især de sværeste psykiske lydelser. Det er et fantastisk spændende område, hvor der er sket relationerende nye viden, som har ændret den måde, vi behandler og opfatter psykiske lydelser på i dag. Men inden jeg går i detaljer med det, så vil jeg lige lave et kort historisk tilbageblik, for man kan ikke forstå nutiden uden at have væst historisk perspektiv. Det hospital, jeg kom fra, blev opført i 1852, nu hedder det Overhus Universitetshospital i Rieskov. Men det var et stort hospital, hvor man behandlede de allermest psykisk syge mennesker, som ikke kunne klare sig alene i samfundet. Og jeg vil give et konkret eksempel på en meget kendt, det er faktisk vores allermest kendte patient, Overtashi, som har fået opkaldt et museum efter sig og som var en stor kunstner. Men han tog til udlandet og 31 år gammel kom han tilbage og havde der udviklet en sindsygdom, der gjorde, at han blev indlagt på psykiaterisk hospital. Og som I kan se, han boede der i 56 år, indtil han døde. Og det var karakteristisk, når man fik de svære sindsledelser, som det svære debutterer tidligt i livet, schizophrenia 18 år gammel, nogle gange før. Men så tilprægte man hele livet på psykiaterisk hospital. Det var vildkårende på de gamle asylere. Man kan ikke få indblik i sindsygdom ved at kigge på kunst. Men man kan måske alligevel godt tillade sig og få sige, at ved at kigge på nogen af Overtashi's maleri, kan man måske se, at omværdenen, når man er sindsyg, er anderledes. Man har oplevelser, der ikke deles af andre. Man kan høre stemmer, man kan se syner. Man kan føle sig for fuldt af, i modern tid vil det være mafiaen måske, eller kongerhuset eller efterretningstjenesten. Og det gør det svært at leve sammen med andre mennesker. Og det kan man måske med lidt indsigt og lidt god vilje godt læse lidt af disse billeder. Men man kan ikke stille diagnoser ud for kunst, det vil jeg jo gerne straks sige. Hurspitalet var blevet oprettet efter et stort afhandling, som Harald Selmer lavede i 1846, der hed Almindelige Grundsætninger for Dårvesnes indretning. Og det var i en revolutionerende nye behandling, fordi indtil da havde psykisk syge mennesker Lirud og Ganske uhyggelige forhold. Og han redegjorde nu fra sine tanker om, hvordan man skal behandle de sværeste sindsledes. Og det mente han, han kaldte den afsindelige dengang, at det skulle være på landet med ro og vile og lemelig pleje. En smuk egen, og derfor ligger nogle af de gamle af sygler i nogle af de smukkeste steder i Danmark. Og så skulle man være borte for familien, for det var alt for belastende at leve sammen med familien. Og så skulle det være en lægelig lede behandling, fordi han var ikke tvivl om, at det var sygdomme. Der havde været mange opfattelser af det, sådan mere overdro, om det kunne være besættelse eller noget andet. Men han var ikke tvivl om, at det var sygdomme, og han var også moderne ved at sige, at man skulle behandle hurtigt. Han lavede det, man kaldte den moralske behandling, men ikke ham derofanden, for det har man lavet i Frankrig, og fortaget i Frankrig i meget lang tid, i forkående førere år. Men det var et, kan man sige, et opdrag til system. Man skulle prøve at leve så naturligt som muligt, og det skulle være lede, som han skrev, at humanitet fornuft kærlighed, alvor og fasthed. Så man tilstrækte, at de psykysyge skulle leve så normalt et liv som muligt. Og det han sagde til, frugten ville være sjæls, ro og tilfredshed. Men helbredelse var der jo ikke tale om, det var jo at give dem det, vi kunne kalde et værdigt liv. Og der skulle gå hele 100 år før, der sker noget virkelig væsle nyt i behandlingen. Selvfølgelig skete der forskellige ting, man blev bedre til, de annostiserede. Der var også anden form for framskridt. Men man kan ikke sige det, som var revolutionerende ny behandling. Og det sker så pludseligt relativt kort i 50'erne. I 1949 bliver man opmærksom på, at der er et stof, der hedder lithium, som findes i naturen, som kan have en stemlingsstabiliserende effekt. Det var vigtigt for en masse patienter, ledt af sværere, maniske faser og depressive faser. Og her kom der så et lagemedel, der kunne virke ud af det. Og de psykotiske symptomer, de sindsylige symptomer, hallucinationer og rangforstillinger, det kunne man nu behandle med et stof, der hedd klorpromassine. Angststemtende stoffer fandt man også, den sværere voldsom angst, der var kunne få folk til at tage sig af dage, kunne man nu også behandle medicinsk. Og de meget sværere depressioner, som jeg kommer tilbage til senere, der var der et lægemedel, der hedd imøpramin, der var revolutionerende. Og det interessante var, at det her, det fandt man ved tilfælde, fuldstændig nogle af de sværne, som da Alexander Fleming fandt peniceline. Det var et tilfælde, man fandtede. Det var lige ved, at hele den viden var gået talt. Men for at give et helt konkret eksempel på, hvad det betyder, så havde jeg taget et billede her. Min foregængere i Fade Månskov er verdenskendt, fordi han var den, der gjorde mest for at udbrede kendskabet og akseptene alitium som et vigtigt stof. Og det, jeg kan se heroppe, det er et mølster, men der står nogle tal 1960 til 1968, og så er der nogle linjer her, hvor der på venstre side her er en masse sorte og skraverede pletter, og på højere side en ret linje. Og hvad er det her, hvad linje aftegner en patients stemlingsvængninger i det pågældende periode? Der kan se, at der er en patient, der har mange stemlingsvængninger. Og det man også kan se uden at lave verkenstatistik eller indviklet grafik, er at alle de skraverede og mørke områder er til venstre i figuren. Til højere, der ser I en lille streg med enkelte prækker, derovre skraverede områder. Og det var, da de ble sat på linjebehandling. Og det betyder, at alle de mennesker, hvis liv har været et helved på grund af stemlingsvængninger. Nu slapper de til stemlingsvængninger. Og det var jo i sands natur et terapølige sensation. Men desværre, trøst i store fremskridt, er det ikke alle patienter, der får sig grundstidigt et forløb. Men dengang var det en fuldstændig revolution, at man kunne normalisere tilværelsen på den måde ved hjælp af et kegningstof. Og det fik selvfølgelig folk til at sige, hvad den kan læge midler der påvirker hjernen. Og det var nu et spørgsmål, som ikke var let at svare enkelt på, for hjernen består mere end 100 milliarder celler, der har forbindelse indbyrdes. Og man måtte også igennem meget langtidsforskning på mange nivåer, før nogen af forklaringerne kom. Og en af de vigtigste forklaringer, der dukket op på dit tidspunkt og var vildt dokumenteret, er her en hjernen med pannen og nakken. Og her er det schematiseret lidt, og man kan se, at der er nogle nerveforbindelser, og så står der dopamin og serotonin. Man opdagede, at der var nogle signalstofer i hjernen, som var virket på forskellige måde. Og nogen vil sige, at det ikke er den samme tegning tre gange. Nej, det er en nervecelle, der fører impulser fra én del, for at den afslutter sin forløb, og så starter en ny celle her. Og der går det elektriske signal ned, og via en kemiskfabrik dannes, der er nogle små nøvetransmitter, som fører informationen videre, og påvirker nogle særlige receptorer. Og det, der har schematiseret her, er en dopamin, nøvron og serotonin, og der er så en tredje nårderealin. Og det, man så opdagede i denne forskning, det var, at ledemiddlerne gik ind og påvirkede på en bestemt måde. Antisykotik kan gik ind og påvirke dopamin, og antidepressiver påvirkede i serotonin, men også nårderealin på en lidt anden måde. Det er meget indviklet, og der forskes voldsomt i det dag, og man ved utroligt meget om det på det molekylærende niveau, men principet er tegnet her klart. Og så kan se, at der står også noget andet noget. Der står kokain og amfetamin. For man opdagede også, at rusmidler gik ind og påvirket disse processer. Og det var ekstremt interessant, fordi man viste, at stof som kokain kunne give sentsyde om amfetamin, for den satte skyld. Det vil sige, at man havde nogle teorier, og man kunne forklare, hvorfor der opstod sentsydelige symptomer, og hvorfor de kunne behandles med lægemedler. Og det blev den kemiske teori, der sagde, at der er noget galt, der vil sige, at det er meget populært i andens kemi, i andens signalstoffer. Og det kom til at dominere forskningen i meget lang tid, og jeg er stadig væk ved at nok sige, at måske den bedste dokumenterede teori, vi har, og også den som medicinaleindustrin, arbejder meget ud for at lave nye lægemedler. Men det er ikke så lett at finde ud af at forskere hjernen, fordi tidligere var det jo også rent faktisk sådan, at hvornår kunne man begynde at undersøge hjernen hos mennesker. Det kunne man, når de var døde, så man kunne tage den ud, når de havde givet tiladelse til det, og så kunne man undersøge hjernen, og det gav da også en hel del viden, men det var jo lidt så lidt begrænset, hvor man kunne ikke genundersøge patienterne rigtigt, det ville jo være lidt vanskeligt. Og det, der nu sker, er, at der kom nogle teknologiske fremskridt. Her står en af vores yngre forskere, Rikke Dahlby, ved en scanner, der har lavet mange forskellige scannerer, men det, der er interessant, det er, at man på en måde, der ikke gør olm på patienterne, kan gå ind og undersøge, hvordan hjernen arbejder, dens funktion, og dens opbygning, den struktur. Og det, man kan se op til højre øverst, det er nu Rikke, det er nu farvede områder, der siger noget om de forskellige områder, her har vi næsen og nakken, og så siger det farverne noget om intensiteten, af hvor meget stofskliste, hvor meget blodgæmmestrømling, hjernen kræver i de områder. Og der kan man elektronisk lægge snit ind, fuldstændigt som et foregående tegning på den rigtige afdød hjernen, så kan man elektronisk lægge snit ind, og se hjernen på alle mulige nivåer, og det skal I give flere eksempler på. Og det var jo en revolutionerende teknologi, der gjorde det muligt at studere, det, der havde været så svært at studere, nemlig hjernen. Og det, man selvfølgelig også kastede sig over, isærlig grad, var at finde ud af, hvordan fungerer hjernen normalt. Nu er det jo sådan, at de i psykiatrien, de symptomer mennesker, kommer med at det er jo mentale symptomer først og fremst. Altså psykiske symptomer, noget de selv oplever og fortæller om. Og det har man helt så ment, det kan man ikke studere, ved så naturmedenskabelige metoder, eller biologiske metoder. Men det kunne man faktisk godt, i hvert fald i en viss udstrækning. Og her er det fra et andet studium, en af vores yngre forskere, Barbara Ravnkilde har lavet, hvor man så på en særlig opmærksomhedsundersøgelse. Hvor patienterne skal lave en eller personerne, for det her er normale, som skal lave en opmærksomhedstest. Og det, I kan se, det er, at der kommer aktiveringer i et meget afgrænset område af hjernen. Her er vi fortil, panden og naken. Men meget tydeligt. Det vil sige, der er nogle områder, som varet tager opmærksomhedsfunktionen. Det er bare for at give et eksempel på, hvordan man så har kunne arbejde, videre i forståelsen af kopplingen mellem vores interpsykiske liv, om man vil, og hjernens funktion. Og her er et andet studium, som ikke vil gå i detaljer, men bare for at give fornemmelsen af, at man også kan se indviklet mentale fenomener, som har formulerede sprog. Og der benytter man en særlig psykologisk teste. Det er tilfælde. Og så kan man se, hvilke områder af hjernen, der i særlig grad aktiveres, når man foretager dette studium. Og det er nogle andre, og som sagt, det er teoretisk extrem interessant, men det kan jeg ikke nå, at gå i detaljer med her. Og når man fik den viden, var det selvfølgelig, at vi psykater sagde, ja, men nu må tiden være kommet, til at studere de svære psykiske lydelser. Og vi har i særlig grad kastet os over, de svære depressioner. Og det, jeg ser her, det er nogle kriterier for, hvornår man det primerede. Man skal i flere uger have været nedtrygt, ikke haft lyst til noget, ikke interessere sig for noget, træt ingen energi, nedsat selvtillid og skyldfølelse, man durer ikke til noget, selv bebreitelse, lige ved at ikke være levede, man har tanker om selvmord, man kan ikke koncentrere sig selv, lette opgaver, virker uraukommelig, man sover dårligere, overflades, og vågner op og har det forfærdeligt, om ånden og taber sig i vægt. Og mange mennesker, ja, for dem er den så udholdelig, den tilstand, at de tager sig af dag, og Poul Wiedbeck, blev fortaget, med det formål, at afklare hvad, der kunne være galt i hjernen, hvis jeg siger det populært ved svære depressioner. Og til vores store overraskelse, fandt vi et område dybt inde i hjernen, som hedder Hippocampus. Og da vi først så det, så tænkte vi, noh, fordi det var da på lidt tidspunkt ingen, der særlig interesserede sig for. Så begyndte vi selvfølgelig at sætte os mere ind i det, vi vidste jo prøv af vores børnlærdom i studiet, og hippocampus har noget med hukommelse, og også noget med grundstemning og gøre. Men det visede sig, at det er et overordnet stressregulerende center. Og det vil sige, at vi begyndte pludselig at forstå, for det vidste man, at mange mennesker udviklede depression i relation til stress og belastning. Og det er måske noget i organismen stress og regulation, der var gået galt. Og en masse andre studier har vist, at der kan danske nye celler under behandlingen, også i hippocampus. Men det svære også, at der er hos nogle patienter, som har et langvejt svært forløb, sker en skrumtning af hippocampus. Så forskningen i åbligg er meget, meget hot omkring, hvad det er hippocampus gør. Fordi vi håber at finde nogle midler, der kunne hentere netop, at depressionerne bliver kroniske, som det bliver hos 10 procent af patienterne. Så det var et andet meget fascinerende fund, også overraskende. Og hvad nu det? Ja, det er strukturelt studium, hvor I ser en jern. Og der sat en pil ved nogle hvide pletter. Fordi hvide pletter skal man hem helst ikke have i jernen. Og det var også noget, som man tilfældig fandt, at man begyndte at bruge de tekniker. Og tænkes overraskelse, at mange normalne mennesker også havde ikke så udtalte hvide pletter, som her ved pilen, men dog mindre udtalte. Og til synland spiller det ikke den store rolle, men mindre de sidder fortil i jernen, som er en vigtig del i vores personlighed og vores evnet, til at planlægge og strukturerere. Der skal man ikke have dem. Men hvorfor får man sådan nogle hvide pletter? Ja, det er karskader. Og så opdagede man pludselig, at der var en helt ny depressionstyppe, som skyldes over for kalten. Måske en livsstilsydom, også et tobaksryning, som har mange skabende på samvittigheden, også bidrager til denne lidelse. Her ser I et af de mest fascinerende moderne teknologier, i fuld udblæsning, hvor man kan se ledningsbanerne tegnet her med farver. Der er selvfølgelig ikke farver i virkeligheden. Det vi fandt ud af i nogle studier, som vi stadig har udforsket, det er, at hvis man havde disse små hvide legioner i den forskende del, så var det meget, meget uheldigt. Men andre dele spiller det ikke så store rolle. Vi kunne også bruge det til at hjælpe folk, og så var jeg chancen for, at jeg blev rask. Skal jeg sige i førtidspension for eksempel? Det har nogle væslige konsekvenser. Og det har så ført til, at vi i dag kan tilbyde en lang, mere grundig undersøgelse. Det er lidt teknisk. Der står klinisk undersøgelse, nøvesychologisk undersøgelse, neurologisk scanning, laboratorie-undersøgelse, og genetisk undersøgelse. Men tit har man hørt, at psykiske ledelser var noget helt andet, og ikke kunne udforske på samme måde som lemlige sygdomme. Og hvis der havde stået hjertesyd om, så havde det været nok det den samme figure, man havde lavet. Og det er en specialiseret funktion, som gør, at vi i dag kan lave langt bedre diagnoser, stille bedre diagnoser, end vi kan. Jeg er vokset op i en tradition, hvor der var en modsætning mellem psykologisk behandling, psykofarmaka. Jeg har allerede berørt, at psykoterapi og psykofarmakologi bliver helt anderledes integreret på basis af den viden, man har om, hvordan hjernen fungerer under sygdom. Det kan man også lave en lang mere præcis psykoterapi. Det er meget vigtigt at sige til patienterne, at der er ingen modsætning mellem medicin og psykologisk behandling. Det er to forskellige måder, som vi tit bruger ved at kombinere dem. Så får man det bedste ud af det. Nu vinder jeg tilbage til en figure, men har vi ikke set den før? Jeg kan ikke gå i detaljer med det her, fordi jeg er bange for, at der går tiden. Men på den anden side, I skal lige vide, at der også er udsigt til, at vi får en helt anden behandling, som er afstemende og aktiverens personlige serpræ. Det er fordi, man kender, mange af de gener, de afmaterialede, som koder for en række af de processer. Der er man fundet nogle variationer, som gør, at mennesker med særlige variationer er særlig sårbar overfor stress. Og det kan få en utrolig betydning fremover for at bygge sig smæssigt. Men man kan også vælge medicin, der har stor effekt at få bivirkninger ud fra nogle af disse studier. Og det er et fantastisk fascinant område, som vi også under Ole Mors ledelse på vores center, følger meget, og det er et hot område i internationalt. Jeg har kun forsøgt at give en lille overblik over nogle af de utrolig spændende områder. Og jeg har nævnt skizofroni, jeg har nævnt depression. Der er mange andre ledelser. Jeg havde for nøjrelsen, at være med til at redigere en lærbåd i klinisk nøvesykiatri fra molekylle til sygtom her sidste år, hvor vi netop forsøger at give et overblik over, hvor meget der er sket i de sidste 50 år. Jeg vil godt ende med noget, som er det måske det allervæktigste, som vi kan lide. Den er man nemlig med til, at afstimatisere psykiske ledelser. Det vil sige til at nedbryde de mange myder og fordomme, som omgager psykiske ledelser, som altid har gjort det. Man har sagt, at psykiske ledelser det var selvforskyldt, eller det primalt var samfundet, eller det var overnatorlige underkræfter, og man har også sagt, at det kunne ikke udforskes, det var allfor specielt. Jeg håber med, at sige, at det er en sygdomme, som man kan udforske fuldstændig på line med alle, og at de senere års forskninger har givet en optimism, der gør, at man også kan glæde sig over, at vi kan blive bedre til, at de har nøjst at se, og behandle, og forbygge, end vi kunne. Men der er meget langt igen. Lernen er ekstremt kompleks, og der er forskningsopgaver for de næste flere hundredere år.