 Ja, men tak fordi, Konny. Du kan bare komme med papir, så skal jeg nok skrive under. Kære gæster, kære bestyrelse og ikke mindst kære medarbejder og studerende. Anodis akvaticus. Jeg har altid drømt om at starte en tale på den måde. Anodis akvaticus. Det er et lille kryddyr, som holder til mellem Amerika. Det lever fortrendsvis på land, men når der er rådyr på færre, så springer anolen hurtigt ned under vandet. Når den kommer dernede, så åbner bare noget helt specielt, som I kan se her bag vimmer. Anolen har nemlig udviklet en lille luftbubbel på hovedet, så den kan trække været under vand. Men på et tidspunkt slipper I den op, og anolen må tilbage til overfladen, hvor den igen kan trække været frit. Jeg ved ikke, hvordan I har det, men jeg føler altså, at hvis skædende fællesskab med vores lille firebenede vinde, jeg ved i hvert fald, at de fleste af os, vi tog en enorm, rigtig dyb indåning, da coronan den pressede os væk fra campus. På rekordtid, der var vi nødt til at tilpasse os, mens coronaråvdyret låskede rundt i landet, så skulle vi forske og studere i helt nye omgivningser. I starten, der var der flere spørgsmål end der var svar. Men lidt efter lidt, så stod det klart, at vi billigt talte godt kunne trække været under vand. Vores digital luftbubbel var ikke optimal, men den fungerede dog. Vi underviste, og vi blev undervist. Vi forskede, studerede, tursatte en daglig addrift så godt, som vi nu kunne. Men fællesskabet på campus, det var ikke det samme. Det fællesskab har vi heldigvis fået igen. Vi er tilbage på landjorden. Vi kan trække været frit, og vi kan se og høre medarbejder og studerende indtage universitetet igen, og hold da op, hvor er det fantastisk. Ikke mindst på en dag som i dag, hvor vi fejrer universitetet, og hvor de studerende dyrker idræt og fester i vores smukke park lige udenfor. Men nedlukningen gav også hvad de fulde erfaringer. Den viste os, hvor hurtigt vi kan tilpasse os, og hvor langt vi er nået med digitaliseringen. Fra den ene dag til den anden, så blev vi helt afhængige af teknologien, og det lykkedes, boblende den holdt. Vi havde hovedet under vand, men universitetet blev ved med at trække været. Og hvad nu ikke i tvivl. Det er alene vores utrolig dygtige, administrative, tekniske, og vinskablige medarbejder, og vores fantastiske studerendes fortjenste. De fortjener vores dybeste respekt, de fortjener vores dybtfølte anerkendelse. I sandhed tak. Det er jeg, der er bære af universitets ond og det tvivlige. Tak for indsatsen. Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at takke vores bestyrelse for et rigtig glemrende samarbejde i året, der gik. Det har været en udsøgt fornøjelse. Og en særlig tak til vores bestyrelsesformand, Konji Hedegård, for din opbakning og din stærke engagemang i universitetets forhold, og også vores ændre liv. Tak for det. Under coronanedelukkningen så vi samtidig i universiteternes betydning for samfundet udfoldet i fuldflor. Vi så videnskaben anvise en vej ud af pandemien. Vi så videnskaben anvise en vej ud af pandemien. Vi så forskere sobret og utrætteligt oplejse befolkningen dag efter dag, og vi så en åle af universitets eksperter at ge af sparingspartner for landsbeslutningstager. Det er blot et eksempel på universiteternes vigtige rolle. Samfundet efterstår viden i stadig stigende grad. Den viden skal vi leverer, og det gør vi. Vi udklikker dygtige dimitenter, der er international konkurrencedygtige, og vi indgår tætte samarbejder med afhvervsliv og offentlig sektor. Vi leverer forskningsbaserede rødgivning, og stadig flere, hvor forskere og studerende springer ud som i værksættere. Samfundet efter spørger viden, løsninger og initiativ, og vi leverer. Men vi skal ikke kun reagere på omverdens efterspørgsel. Vores dimitenter skal være mere end det. Vores dimitenter skal være med til at skabe fremtidens samfund. Vi skal bidrage med løsninger til de store samfunds udfordringer. Den grønne omstilling for nu bare at tage et eksempel. Den grønne omstilling kommer altså ikke altså selv blot, fordi vi får flere håndværker. Den kræver en massiv forsknings- og uddannelsesinsats for at nå mål. Og den kræver, at vi er vilige til at investere i fremtiden. Man kan ikke spare sig til den grønne omstilling. Jeg finder det derfor helt ærligt uforståligt, at regeringsfinanslagsforslag lægger op til at fortsætte de overlig 2% besparelser på myndighedskontrakterne. Disse kontrakter finanserer netop nål af de forskningsmiljøer, der er helt afgørende for at arbejde videre med at finde grønne løsninger. Der er tvært imod brug, der er tvært imod et brug for et ganske væsentligt løft. Man kan øvert heller ikke bespare sig til højere kvalitet i uddannelser, der allerede er underfinanseret. Herfor står derfor heller ikke, at det såkaldte taxameterløft på uddannelserne i samfundsvinnskab og humaniorer står til at bortfale fra 2023. Opfordringen er herfra. Ser for skabt brug omkring disse uddannelser. Så er lille opråb til politiker og ministerier. Håll af jeres universiteter. Vi er en del af jeres fremtid. Vi er en del af vandets fremtid. Universiteterens spilleren sætter dels vigtig rolle for samfund, og så lad os lige huske på, hvorfor det nu også er tilfældet. Det er ikke vores aftale til at parere ordre. Hånden på hjertet er ikke vores kærne kompetanse. Nej, vores afgørende styrke ligger i selve universitetsfundament. Vores insisterende på, at universitets uddannelser også er dannelse. Vores insisterende på kritisk stillingetagen og ny skærighed. Når den leder os i retning af svar på spørgsmål, som ingen har stillet endnu. Det fundament holder vi fast i. Selvom vi påtager os flere konkrete opgaver for samfund og også selvom den politiske detaljstyring stadig tager til. Dettejlstyring har vi senest set med den nye politiske aftale om udflytninger af uddannelser i hele land. Hvor regional politik og uddannelsespolitik bliver godt og grundigt blandt sammen. I øvet uden at rådføre sig med os, da heller ingen har spurt de unge, hvad deres preference er, de betragtes til syneladene som nødtige samfundssoldater, der kan flyttes rundt i et regionalt strategisk spil. Men faktum er, at et meget stort folketing flere tal står bag beslutningen, og vi går selvfølgelig lojalt ind i dialogen med politikerne, de øver i uddannelsesinstitutioner og kommunerne for at implementere aftalen. Vi erkender vores ansvar. Men jeg vil tilade mig at fastholde, at politikerne anvender det helt forkertet værktøj til at løfte områderne uden for de store byer. Det drejer sig om, hvor man bor under uddannelsen. Det drejer sig om, hvor man vælger at bussætte sig og hvor man finder job. Og tage endelig ikke fejl, Aarhus Universitet bidrager allerede på mange forskellige måder til at løfte hele landet, også uden for de store byer. Vi har i de senere året øget samarbejde med kommunerne og deres hvervsrået i sær for at sikre tilgangen af akademisk arbejdskrækt i hele regionen med Jylland. Langt de fleste af vores dimetenter finder allerede nu blivende beskæftilse uden for Aarhus Kommune og Nabokommune. Vi samarbejder blandt andet om forskning, innovation, projekt orienteret forløb, karrieredage, case competitions og så videre en lang række initiativer. Flere talet af vores studerendes praktikavtaler og avavspeciater bliver gennemført med partner også uden for Aarhus Kommune. Og det er en indsats, som vi vil forstærke yderligere i de år, som kommer. Universitetet er grovid ud af Aarhus byg, og det fundament bygger vi stolt videre på i et stedet tættere samarbejde med byen og dens hvervsliv. Og her skylder vi Borgmester Jakob Bundskor og resten af byrådet en meget stor tak for at skabe rammerne om kring Danmarks bedste studiebyg hvor 25 procent af befolkningen er mellem 21 og 30 år. Men vi kigger altså også ud over Kommune-grænsen. Vi tager medansvarer for vores region, så vel som forresten af landet og vi bidrager intensivt til en globale vidende økonomi. Nogle universitetsforsker og forskningsfælde har mødt markant kritik fra politisk hold i den senere tid. Og der måske på passen her at slå helt fast. Kritik er ulløslig forbundet med universitetet. Et universitet er ikke et beskyttet værksted, hvor man kan skærme sig mod idéer og synspunkter, man ikke bruger sig om. Man må tage den åbne debat, og man må gøre det en respektful tone. Vi skal have brede skuldre, når vi bliver kritisert, og vi skal respondere sagligt og fagligt. Men vi må også forvente, at kritikken er saglig. At den holder fokus på sagen og ikke går på personen, og at forskningsfriheden respekteres. Vi er ude på et skropplan, når medlemmer af folketingen træder frem med laymans kritik af navngive forskers arbejde og forskningsfældt, en kritik det er umuligt for forskerne at respondere lige værdigt på. Derfor glæder det mig, at vores nye minister Jesper Petersen på et nyligt samråd udtalte følgerne, citat. Vi skal ikke fra politisk side gøre os til dommere over engelte forskningsfældter ved en skabelige metoder osv. Jeg vil også gerne sige, at de ikke mener, der er grundlaget for fra politisk side at hænge engelte forskere ud med en navnense. Citatslut, bravo. Tak til vores minister for klartale. Det handler om forskningsfrihed, men det handler også om at opføre sig respektfuldt over forforskerne og deres arbejde med viden. Kritik kan være usavlige, men for det meste så er den både konstruktiv og livgivende. Den kan give hilt til vore debatter, den kan udvikle vores faglige discipliner. Og hvis der er noget, vi har lært igennem det sidste halvanden år, så er det, at selvom vi godt kan overleve en tid neddykket som anolig akvaticus, så er vi stadig ikke brug for hilt. Vi har brug for masser af hilt. Deres semester starten i år har været helt specielt, og luften har været mættet med livgivende hilt. Slut august, begyndelsen af september, det er juletid på universitetet, det er årets højde punkt. Det er et privilegium, at modtage de nye studerende og opleve deres intensi glede og se forventningen i deres øjne. Mærke ungdomslivet for fuld udblæsning. Og måske også huske tilbage på vores egen studietid. Det er tid, derom nogen har været med til at forme og udfordre os en tid med masser af gode minder og venskaber for livet. En gavel for livet. Tror mig, overhus med et smukke kampusse i emtropærninger her i overhus er et stærkt vanedannende sted. Og det bliver endnu bedre. Inden for de næste år begynder vi for alvor, at indtage universitetsbyen, der skyder frem på den tidligere kommunhospitalsgrund lige over for universitetsparken. De gode bygninger står helt klar til at byde de røde bygninger på den anden sidderne og brugade indenfor til dansk på en fantastisk fælds kampus i hjertet af overhus. Så tag en dyb indåning. Få helt i lungerne og ny at iet tilbage på kampus. Til lykke til at sale. Til lykke til Overhus Universitet. Danmarks internationale kampusuniversitet. Nu har jeg den store fornøjelse at give ordet videre til årets studentertale Maja Lærmark-Sjyll. Tak for opmærksomheden.