 Anders Sryum-Villasen på mange arbejdspladser rundt om i Danmark, der går lederne og fortæller hinanden og deres medarbejder, at det handler om at lære af best-practice. Lære af det bedste eksempel, når man skal implementere en land ny aktivitet i sine organisation. Det lyder jo som en selvindlysende sandhed. Er det det? I en måde er det en god idé. Det er ingen grund til altid at gå rundt og kende og finde den dybte lærken. På den anden side er der også nogle udfordringer, nogle faldgrupper i den her proces, hvor man prøver at lære for de bedste eksempel, for de her best-practices, der eksisterer derude. Hvorfor er det, at vi ikke altid går så godt med at lære af best-practice? Det er grundlæggende problem med at lære for best-practice. Det handler egentlig om det, man kan kalde selektive læring eller det, som man inde for statistikken kalder selection bias. Problemet her er grundlæggende, at vi kan ikke observere hele den gruppe af organisationer eller virksomheder, som vi gerne vil prøve at lære fra. Sagen er, at for at forstå, hvad der er kendetegner, de bedste eksempler, de organisationer eller kommuner, som klarer sig rigtig godt, så skal vi forstå, hvad det der gør, at de klarer sig godt. Men samtidig er vi nødt til at have en forståelse for, om de kommuner eller virksomheder, som klarer sig mindre godt, hvad de gør. For sagen er jo, at hvis dem, der klarer sig godt og dem, der klarer sig mindre godt, de gør nogenlunde det samme ting. Jamen så er det for menlig ikke den praktis eller den løsning, der er forklaringen på, at de gode klarer sig bedre. Nej, og der er det så, at jeg ved, du siger, at de dårlige eksempler, de er så at sige sidde fra, kan du prøve at forklare, hvad det handler om? Ja, altså sagen er, at det er ofte meget lettere at identificere de gode eksempler. Også måske fundt forståelse for, hvorfor er det de her virksomheder eller offentlige institutioner, hvorfor de klarer sig rigtig godt. De gode virksomheder, jamen, det er jo dem, vi ser på forståelsen af børgsten. Det er dem, der bliver skrevet om i business literaturen. Det er dem, der var lederne fremhæver sig selv og deres virksomheder og hvad de har gjort i pressen og i medierne. Det er langt vanskeligt, at vi kommer til de virksomheder, der klarer sig mindre godt. Ofte vil de ikke være synlige for os, som til at lære fra. Hvorfor er det, de ikke er synlige? De er ikke synlige af flere årsager. For først kan det være, hvis vi er inden for forretningsverden, at de virksomheder, der klarer sig dårligt. Jamen, det kan være, de klarer sig så dårligt, at de er simpelthen nødt til at dreje nøglen om. Så de kan have brugt en strategi eller en organisationstruktur eller en gympraksis, som egentlig også bliver brugt blandt de virksomheder, der klarer sig godt. Men de har bare et eller andet grund for mindre succes med det, og derfor findes det ikke længere i det observationsfælde, der virksomheder som vi kan lære fra. Så de som hen forsvunner, og vi kan ikke se, at de ikke gjort det samme som nogen andre virksomheder. Og det er der selvfølgelig gode grunde til, at man ikke offentligstiller sin egne fjaskor til sku, at man så os ikke hænger sit beskidte vasketøj ud i offentligdens søgelys. Ja, jeg ved, at du lige fremtaler om bedragerisk læring. Det er jo et ret stærkt udtryk egentlig. En bedragerisk læring, hvis man udlukkende går efter det, man kan se, som identifieres som best practices. Hvad er det, den bedragerisk læring går ud på? Bedraget er så at sige, at man kun observerer de gode eksempler. Man observerer så at sige en overrepresentation af de gode eksempler, af de virksomheder eller offentlige situationer, der klarer sig rigtig godt. Men vi får ikke observeret dem, der klarer sig mindre godt. Og i og med vil vi ikke have i stand til at observere hele det optimale fældt, observationsfældt til brug for vores læringsproces. I og med vil vi kun få så at sige halvdelen af billedet. Vi får kun dem, der klarer sig godt, men vi finder ikke ud af, hvad der karakteriserer dem, der klarer sig mindre godt. Men så har vi ikke mulighed for at adskille de praksiser, der står bag de gode organisationers succes, fra de praksiser, der står bag de dårlige eller mindre gode organisationers fjaskor. Så hvad er det så at sige, der står bag, at nogle organisationer klarer sig bedre end andre, uden at have kendskab til om de samme selvsamme løsninger, selv samme praksiser, og også bruges i mindre gode virksomheder. Så har vi ingen mulighed for at lave en rigtig læringsproces. Vi har ingen mulighed for at få initiseret, hvad er det virkelig for nogle praksiser, hvad er det for nogle kærene elementer, der gør de her organisationer bedre end andre. Og uden at have det observationsgrundelag, så er vores læringsproces også blevet skævet vredet. Men det lyder som om, at det lige frem kan være disideret farligt for en virksomhederlig organisation og benchmark, som det også hedder så flot i dag. Benchmark efter best practice, kan det være disideret farligt? Om vi kan være farligt, så er det svært at sige, men der er ingen tvivl om, at hvis man udlukkende fokuserer på lære efter best practices, så vil man have en tendens til at i jakta en overrepresentation af de gode eksempler og ikke identificere de dårlige eksempler. Og dermed kan ens læringsproces være skævet vredet, og man kan komme til at i gang og sætte farlagtige løsninger, så man måske ikke får de resultater, som man har håbet på. Er der nogle eksempler i businessverden, hvor man har forsøgt at lære efter best practices, og hvor det ikke gået helt galt? En eksempel, der ofte bliver fremhede i forskningen, det er jo de amerikanske bilkoncerner, og da de prøvede at finde ud af, hvorfor er det, at de japanske bilfabrikander, at de er så meget mere effektive og laver så meget mere holdbare biler, og omkøbet er mere omkostnings effektive. Og der sygte amerikanske bilvirksomheder jo at prøve efterlign de japanske produktionsmetoder, og det er beskrevet videre bredt, at det var en proces, der langt heller vejen slog fuldstændig fejle. Man havde altså fat i det gode eksempel Toyota, og prøvede at imulere eller imitere, hvad det var, de gjorde godt, men opnød en lang fra samme succes. Og også her er jo, at man ikke har forstået på en rigtig måde at få jagt til, at hver det der er nøglen, hver er det, der er virkelig at kilne til Toyota succes her? Og man tænker, at det er nok den her produktionsmetode, men glemmer hele at se, hver der ligger bag, der ligger måske nogle kulturelle forskel, der er måske en anden ledelsestil, en anden type medarbejder, der er deltaget i processen. Og det svarer jo også lidt til, at hvis nu for eksempel fodboldklubben FC Midtjylland insisterer på, at nu er vi lærer af Barcelona, altså regner man med, at man vinder Champions League om et par år, og det er jo nedbehagelsen sygenligt. Nej, det er rigtigt. Man kan sige også ind for alle mulige andre dele af vores liv og vores hverdag, ved det her fenomen findes stedet. Man søger at se på, hvem er det, de gode eksempel, de gør godt og så prøver man at gøre det sammen. Og det kan være efter Midtjylland, de har set, at Barcelona spiller et passningssikkeret fodboldspil og prøver at have høj grad af boldbesidelser, tænker han, det er kilnen til deres succes. Og prøver at indføre det, men opnår en noget mindre grad af succes. Og så kan det jo være, at det kan godt være, at passningsspil og høj boldbesidelser, det er en del af Barcelona's stil. Men på en anden tid, at der er også andre fodboldklubber, der bruger de selvsamme elementer, midt som glas er langt, langt dårligere. Så bag Barcelona skal vi selv lægge, at der er familie, mere end det, der ungar kan observeres i den her længesplads. Nu er det jo også en gammel sandhed, at man lærer mere af sin fiasko, end af sin succes. Er det det, som vi måske har en tendens til at glemme lidt, når vi taler om organisations udvikling? Ja, men det tror jeg på mange måder, du har ret i. Tagen er, at det er nok en sandhed, som er kendt af mange, og så mange beslutningstagerer, både i forretningslivet, men også inden for offentlige lødelse, offentlige organisationer, kender til. Problemet er, at vi er svært ved at jakke til at lide fiasko. Jeg tror, at vi er for kortlagt. Hvorfor er det, at nogle virksomheder, eller nogle offentlige institutioner, de klarer sig dårligere end andre? Det er langt lettere at fokusere på de bedste eksempler, på dem, der bliver fremhævet. Men da med forskningsliteraturen, er fiaskoren ikke beskredet der? Det er svært for medierne og andre jaktagere, at identificere og finde ud af et hvert, der ligger bag fiaskoren. Så er det også svært for forskningsverden, at se det her. Det er svært at se, hvad de har gjort, siden de klarer sig mindre godt. Enten er de holdt op med at gøre det, og i hvert fald vil de ikke være noget, de gerne vil tale om offentligt, noget, de gerne vil have til at se offentlige løs. Det er selvfølgelig et stort spørgsmål, men kan du så sige noget om, hvis vi skal være lidt forsigtige med best practice, hvad er det for nogle ting, vi bør kigge på, når vi skal optimere vores beslutningsproceser? Der kan være rigtig gode runde til at prøve at identificere de her best practices. God grund til at prøve at lære for de gode eksempler. Som jeg sagde, så skal vi jo ikke genopfinde en dybt til lærken hver gang. Udfordringen ligger i, at man nødt til at have et optimalt observationsgrundlag for sin læringsproces. Vi er nødt til at kunne se på, hvilke og de gode virksomheder er godt, men vi skal samtidig se på, hvilke og de dårlige eller mindre gode virksomheder er dårligt. Så på den måde kan man sige, at hvis vi ser på en virksomhed, der har stort succes, at de har indført en givningsstrategi, og vi tænker, den her strategi må være en kilde til deres succes. Men uden at have kendt skab til, om mindre gode virksomheder har værksat den selv samme strategi, men med mindre gode resultater, så kan vi ikke sige noget om, om det er den her strategi, der er grunden til succesen. Så hvis vi prøver at imitere den gode virksomhed og implementere den samme strategi, så fisikerer vi inden de mindre gode virksomheder, uden at kunne høste fuldudby af vores bestribelse. Og der kan man egentlig også sige, at det måske i virkeligheden er vigtigere at prøve at lære, at sin egen organisation, og succes og fejltalelse i sin egen organisation, end altid at sammenligne bensmarked med andre virksomheder, fordi der kan være mange andre ting på spillet her. Det er rigtig inden for mig, at organisationen har man i mulighed for at i værksæt nogle mere effektive læringsproceser. Der kan man så at sige, at både observere de gode ting, men også de mindre gode ting. Og så længe man er inden for organisationens trykke fire vægge, så er der vær en tendens til, at man godt kan tale om fejltalelser. Man kan godt opsamle et erfaringsgrundlag om de praksiser eller løsninger, som har fungeret mindre godt. Og på den måde kan man lave mere effektive læringsproceser, når man siger på det indtændt frem. Tak.