 Kapitalet of from Barnaård i Silverhår Dette är en Librivaksinspelning Alla Librivaksinspelning är real min egendom, för mer i pension, eller för att anmäla det som frivillig Besök Librivaks.org Upläst av Månsbro Roslaks Finland From Barnaård i Silverhår av Anders Ramsey Första avdelningen Skildringar från pojkår och skoltid 1836 till 1850 Inledning Vanligen är och företal obehövliga och blivar väl ofta storleista Men likväl anserja att omständigheterna här påfordrar några ord som förklarar detta arbetets tillkomst Många gånger blev jag för en intima rekrets berättat några hågkomster från flydda tider Han var vännerna uppmanat med att nedskriva utgivar dem Medan ennu stå i friskt minne Länge har jag dockt vekat och nekat Det är mycket som kan yttras vänner emellan och ett glatt lag kan vecka munterhet och bifall Men som dock heittålat och fentlig göras Verba-våland skripta mannet Det är i till fyllest att man äger minnet Som är vendet med åren förblekna och kan irras sig Man behöver framförallt förmågan att skildra, att hava ordet och situationen i sin makt Jag har ännu aldrig skrivit någåt för åhentligheten Och redan överskrivit den åldersgräns Då gamla övar det publisister och vanligen nedlägga sin penna Ska jag då djärvas upptaga min och börja när andras slutat Det är denna tanke som så länge till vakavållet mig Men allt ivrigare uppmanat, har jag slutligen gevit vika för övertalningar och förfrestelsen Ty jag medier villit, och att lockelsen är stor att se sitt skrivna åldersgräns Sålunde tog jag en dag mod till mig, fattade penna och började arbetet Men snart bergte jag vilka svårigheter där vi mötte Det är många och stora Skall skildryggen utgå från subjektiv sympunkt, måste jag blåta hela mitt indravesen Framhålla min själsutveckling, dess lidande och livets alla hårda prövninger och missräkninger Vilka till grunden ej kan intressera den försårent likiltig lesaren Dessutom blir man då lett sentimental och därgjönam, värstavalt tråkig Skall det nåta vere objektiv, så har man kommit för att skylla innika ryggdes Ty då tvingas jag att istället för min egen person skildrar andra För att vara sann framhåll såväl dagar som skuggar, för tjänster och fel Men som ingen vill ät känna sig hava fel, egens nogare svaga sidar Så skall det ropas på skandal och smedelse Dette stänning är nållig med tanger Skriv om vad som helst, blått ej om mig Hava personerna själva redan lämnat den ejemärdalen Skall deras talande och föras av deras närmaste i flera led Men som jag ej vill öka det omenna så beläckares antal Skall jag, så vet mig lite där, undvika allt sådant Och slutligen, hm, sensuren, som i dessa tida bliv så klippskall sig Att min bok lett kunde få i mera strykande åtgång än jag önskat Näsålunda galratt undviket allt som kan stöta Återstår endast nograllös ryktar skildringar utan egentligt inbördes samband Och grundav det ovan sagda, beda jag lesaren hålla mig osäkta därför Liksom even jo övrigt över se med bristande förmåga hos den ålryge och oövade författaren Hälsing kvar se april 1904 Kapitel 1, mina tidigaste minnen 1836 Frå vilken tid datterar sig vår första segra ågångst och hur å långt i baka individens liv kan minnet sträcka sig Vannlinga förlorade sig nog dunkelt svevande åbestämt som kan gå mycket långt i baka Ända till vår spedaste ålder Mine första tydlig ågångst är från mitt fjärde år och står ännu klar för min syn Det var åken märkelig tilldragelse E hur knappt nogon då kunde ānade ståra kulturella betydelse Min plats i hemmet var då med min köterska i barnkammeren och endast sällan fikk jag komma till andra rummen, men aldrig om det var främmande Därför kom jag tydligt ihåg med förvåningen dag när min natalia lå sjuk och mamma själv måste taga vårda mig Att se hella vår våning fylda främmande personer, hörar damer, som jag aldrig sett förut Skrämd vi åsynen av alde så obekanta ansikten Hölja mig stramt vi mammas tjol och följde varje hennes steg Det var en klar sol varme efter min dag i slutet av maj 836 Jag var då nära fyra år Hella denna mängd av herrar och damer hade samlats i vår våning för att från dess fönster och balkong får skåde något mycket märkvärdigt en ångbåtsankomst i Helsingfors Den skulle lega till ve kajen just nina för vår bostöd Mina föräldrar bebolde den tiden førsta våningen det store heidens strauska huset vid Söderhamnen och det därpå för sol till tjejselt palats, vilket det fortfarande är Snart ble osalarna fylda av en otåligt väntande skare och allt emellanåt stegade ut på plakongen för att se om heid en märkvärdiga tingesten skulle förskynta fram Stora folkhooperhade drivna av samma nyfikenhet Samlats sig på observatoribärget, nere på torget och på kajärne där det mylderade av otåliga åskådare Om sida hördes, sida kommer den verkligen, se, se och alla rusar ut på balkongen Det kvällades veden, solen dalade vi i måln frihorisont men den havet låg spegelblankt Longt i fjärran, på andra sidans vea borg såg sen tjok svart rök stiga upp och stå som en svans efter något som sakta röde sig framåt Detta något närmade sig allt mera Rök belan blev allt tjåkkare och svartare Ångaren gik inn i sundet ved Gustavsvärd och kort därpå såg man det märkvärdiga, ett fartyg som i vindstilla och utan segel sakta gledin i hamnen Under det brede julhusen såg hos röda skovlarna röra sig vattnet som skummade kring den så dånade tre skott från det i fartygets förplacerade nyckhakarna och kort därpå ladde båten sakta till just vi kajen nina för oss Stort blev jublet, folkets skrek och hurrade och ville knappt tro på underverket det var den första ångåbåt som anläpte staden en svensk våd, solid det var i større än någån av nu tid en skärgårdsbåtar men stål nog att vecka allmän förvåning Först någårder efter började det njö av tre bygda jul ång fartygens storfurtstön och furtst mensjikåf för medeltrafikem mellan Petersbyr i Finland och Sverige varm det mer än ett besenjum fingå vara ensam sedan dess hava generationer av ång fartyg kom inte försundnet det små av tre bygda båtar med sina breda julhus är nu alla borta och hava efter ett rätsel stora järnpropellarångare med luxueusyndregning kommande från fjärran avlägsna länder fullastande med gott så folk när man nu ser Helsingfors hamn och det skaier knappt mer att tillräckliga för det massor av fartyg stora och små som där ligger till ser det så ångare nästan i varje stund komma och gå så påtvingas man tanken vilken hastig utveckling allt under en enda mensjohåldar taget och frågar sig hur ur mensjona för kunde finna sig till rätta ute i sitt stilla sittande liv då endast få privilegerade kunde bestå sig nöjet att sena gott annatt en hemmets knutar hur ur skulle vi nu tjänande utan vare moderna samfärdsmedel från dessa mina tidigaste år hegra för mig och ett annat tjär blivet minne som jag tror går tillbaka till allra första intryckans tid det är ett vän röda sidenband men dess vore breda, hög röda fäste vi en vit mässa och så långa att det fällde ut med ryggen enda ner till follen av den klänning som var sa Natalia Jefimovna, min dadda en hjärtegod, äldre rysk kvinna som ägnade mig den ömmaste omvårdnad aldrig släpte mig ur sikte lekte, jolrade och syssla med mig i varje stund hon var för mig det tjäraste då kände och ersatte mig moder du mamma val då för myket uppdagen av annat för att så odelet som gamla Natalia kunde ägna se åt mig ständigt skimmrade, det lång röda banden för mina ögon och ständigt ville mina små händer fatt ha och leka med den det går aldrig ur mitt minne jag ser dem allt fortfarande lysa fladdra, Natalia var fäst vid vår familie, med hela sin tillivenhet och taksamhet, därför att min fader fritjöpt hennes vägge sönar som mår och livegna under en greve kere mättjef, det lär att tillsammans kostet 400 rubel bankåns signasjonar, ty högre uppskattades denna tida i sådana skelan det var hennes högsta fröjdelivet att veta sina sönar nu vara fria, och hon visste i hur hon skulle kunna visa sig till räckligt taksam förgåvan, den yngre av dem Petruska blev bekänt gosse hos oss, ville rättare sakt lekt det hela dagen med me som han kallade sin andruska ett namn som jag sedan länge fick vihålla, det var en snäll livlig och rask poikke som är inne lite höllad det har blivit om kring fem år för att ta den Natalia till Svea Borg med sin äldre sån som där fått en skrivare plats men jag fick dock därför dig blivå främmande för henne, utan måste ett par gånger om året ny och påsk föra stidt, jag minnes ändå liv lite saffärder och att jag då vanliga skulle någon gåva att min barn omsvenlinga var där inne i Natalia stämlingen stora, men mycket låga sal, stod då påsktiden ett uppdukat bord med varje hander ryska anrättningar, birågar och surkål hård kokta röd färjade ägg brenn vin och öl präster, klåkkare under ofiserare och skrivare kom å yng og hella dagen igenom låtande gudskåvarna sig väl smaka så att det dröp från deras långa flottigas ägg evid i mig skulle proppas så mycket att jag nästa mådde illa när Natalia's gäster etit se metta gjorde det kort stäcknetters tyste henne tre gångar på kinden det ville evan tysa mig men helt för skräkt för det långa fulas äggen skräk jag till och sprang att hjämma mig vad kom en skärm av stor rossit kattun som stod framför gummans säng mest vore dock mina undrande blikkar festa på en vrå av rummet der stod mellan tvenefönster en hel samling av helgombilder det tråder vi in vid varandra alla me är färgild med talbekleden så att händast helgonens huvud och händersyntes framför bara en av dessa bilder brann en oljelampa flera smäl av aksjus som tänkte stora grantmålade ägga på slin lysnande och undrande hörde jag på det märk värdiga legendar Natalia viste berätta om den heliga Dimitri, Nikita, Sergei, Timofey, Ilin och många andra undergjörande heliga män en gång du eva på Sveaborg utburet ett så häfti to veder att bekänten som fyrt med dit påstod det var rent omöjligt å tåta vända till staden jag tvang sålund att stanna hos Natalia över natten i sin velmenning rädde hon åt mig en nästan till det låga taket nån det bädda bolstra så att jag sjönk djupt ned bland de mjuka kuddarna men ej lika van att så som sagans prinsessapärten ligga på 17 bolstra kundi ej få en blund i mina ögon utan låg dä länge styrrande på monga helgom bildar men det framför den brinnande lamporn då började jag tycka att de heliga männen liksom 30 utusna ramar tog levande gestalt och förtälj det för mig alla de vidunderliga förfärliga händelser de märtyrskap Natalia berättet om den min fantasiv var så upjagat att jag har rädd slångest gret och själv det hela kroppen det så färdeltis var i fortsattes länge enne som student besökte någon gång på sktiden Natalia och først när jag flyttade till landet förlorade jag henne usikte slut på kapitel 1 uppläst av Månsbro Roslags Finland kapitel 2 av Från barna år till Silverhor första avdelningen detta en LibriVox inspelning alla LibriVox inspelningar i all min egen dom för mer information eller för att handmela dig som frivillig besök LibriVox.org uppläst av Månsbro Roslags Finland Från barna år till Silverhor av Andersdran sig första avdelningen skildringar från pojkår och skoltyd 1836 till 1850 kapitel 2 Farmor naturligtvis är det sin mor man har tjärrasta valg tillivet synälligast i barndomen men så kom hos oss i rangs kalan gamla farmor, den hjärtegodå glade farmor som alla barnbarnen höll så innellt av det hon var en av dessa sällsynta varalsar som tänka mer på andre än på sig själva vars största gledig det var att kunna berede andre en fröjd och att se alla nöjda och belåtna hennes närvarus brydde värme farmor, det här var en lösen som aldri förfelade sin verkan det då blev det liv och munterhet i den unga skaran redan tidigt ble hon förlovad ännu i fullt utvecklad däron berättades att en dag sommaren 1785 då varande överste löytnanten Anders Johan Ramsä infundit sig på Björkborda hos Brukspatronen sedanbergsrådet Jan-Adan beta sin besöket ha det väl skenet av en uppvaktning hos hans aktidefrende men vilken han genom släktarna hísingar och vitfot var befryndad men det visete sig snart att det även var forbundet med freri till den rike onkans enda-dotter den då endast 16-åriga Johanna efter tidens sed framförde hans innanhållen om hennes hand först i föräldrarna han fick det rasia och samtykke till det hans hos fara ett gott och hedrande anbord någon i huset då vistan det kvinnliga anförvandt fyririet skyndade hastigt upp till den unga Johannas vinselung för att vara den första att meddela det viktiga budskapet när hon såg kom in såg hon till sin förvåning Johanna lekade med sina dockor och sade snart får lilla Johanna annatt lekade med, du nu har det kommit friar i tillgården vem då? fråade Johanna helt hepen det må väl aldrig vara den gamla hän som nu är här så tog ju kan han väl inte vara slog ihop hän därna och stor skrattade men så blev det likoväl året därpå den 24 august firades på Björkborda ett stor ståtligt bröllop med ett gästa bud som räkte i 3 dagar så som det då brukade så hövdes ett så förnemligt hus som Bäriserådet bitars ens man vore väl benägen att tro att ett äktenskap inngånget mellan personer av så olika ålder och lynden eik kunde utfalla lykligt till min farfar var då redan över 40 år en allvarlig, plikt drogen samma pedant i snågra nembetsman forrande överallt och framförallt ordning och lydnad hon 17 årig komen nästan rakt från barnkamaren livlig, gladendet yyrhet, skämtsam muntarastirisk älskande sällskapsliv och förströelser, fjärran och allt pedanteri i början alleres åkunniga av en husmårärs omsårgjär mest råd av lesningsam att skriva brev och värs och likvel blev detta äktenskap ett av det lykligaste bevisande för träfligheten hos både dessa karaktären som så vel för stod och lämpas efter av randra och valderade högt sin man och ännu på gamla dagar hördes hon skämtande ytra om ramsen sagt ne i beviksen så hade jag ju undrat däröver jag begriper ennus sannäligen icke var för han tog me och att minst denne var ej för mitt röde hår och minst don nesa hon hade verkligen ärft denna men evin det skladda sinne det storslagne gestfrihet och vänlighet imot alla sen han farfar 1803 taget avsked från sitt lands hövding sen bete bosade han sig på tavast bygård i elimas okken vilke han inköpt för sin hustres hemgift deravled han år 1811 hon blev då ensam att köta denna betydliga egendom som ok att uppfostra den stora barnskaren sex sönar och tre döttrar hon den forna yrhetten gjorde så velde ena som det andra med omsorg och klokhet så kom hon sönarna i statens tjänst och nån det där till framstående platser döttrarna blev o alla gifta när då all ungdomen var bortflugen i huset och detta sålunde blev tomt samt hon själv började kjenne årens dyngd trivdösten gamla i längre ensamhetens stillhet hon sålde 1835 egendomen och flyttade till Helsingfors där flera av hennes barn då vor bosatta det var då vi barnbarn kom å i nästan daglig berøring med henne som snart blev liksom en medelpunkt kring vilken vi samlade oss og den ledande kjelen i våren öjen det gavs vel knappt någon födelse eller namdsdag eller annan bemärkelse dag innan den ganska talryka familjen till vilken hon icke skrev versare anledning av dagens betydelse alltid skämtsamma stundum lite satiriska ofta utspøkades jag då i någon i hast arrangerar kostym med stora pappersvinger, fest och bryggen för att föreställa någon slags geni som över rekt eller uppläste versare funnå sig sådana måste dagen dock fyrres på något sätt med en transparang eller tabloer eller någon liten för tillfället hobskriv en prolog eller det vanligaste, någon kostimering till sådana små utgledningar vore den glare gummans favorit nöjen ja minne sennu ett roligt sådant impromptu en afton på björgboda älsta syster var då ännu icke förlovad men farmår skämtade att hon redan samma kväll skulle få se av vad stånd hennes tillkomande skulle var gumman let i hast kleda ut tre av husets jungfrun en till militär, en till presst och en till civilperson och placerade den på olika ställning parken när mörkret innbudutit förede hon min syster till en korsväg och uppmannade henne att välja en av tre gångar som lågår fram föredem och skulle få se sin blivade utgårade min syster valde en och mätte gansk riktigt inom en liten stund en militär, som artigt hälsade henne spårdomen slog in till innom ett år blev hon förlovad med en krigare som är målande illustration till farmårs håg och för slikarrangemangar liks om event i tidens enkelhet små fordringar, moanföres en skildring, tagernur och butidning för 1802 det är ett utdrag och den beskrivning fjärde Adolf och hans hjemol fredrikar Doroteas då för ett agne resa genom Finland det kungliga, det landsteg i åbuden 11 juni övervarade där promotionssöktidligheten samt fortsatt resan vidade övet av Astehushälsing forst i Kåpi tidningen berättar om motagende i Kåpi den 10. juli, klockan halv till 9 om aftonen anlände det konungliga personärne och en motagos i underdåning hit av borremesteren Beck och samtäliga borriärskapet vid tullporten varifrån borriärskapet fik tillstånd att draga deras konungliga majestetärs vagnet till Acesuaren Saloni i Gård där deras konungliga majesteter behagade låg skeran sama afton efter slutet sup anställefru landshövding skandram se utanför deras konungliga majestetärs fönster följande allegåriska skådespel åtta altaren målade men på fyrbotten och var dära upplysta fyramar i skallar vore uppresta på en plan av klippt granriss och helgade åt hoppet, freden, rätvisan friheten, säkerheten upplysningen, ymnigheten och ryktet mittemellan dem storet niond altar utmärkt med deras konungliga majestetärs skiffar och en kunglikrona över namen och alla altaren vore urnor som innehåller brennbar spiritus och alla på en gång itändes i deta att deras konungliga majestetär efter supentektes utgår för att besee anstalten lågan på hoppet saltar var seldom grön på fredens gul och ljus blå på rätvisans blå och grön och röd på trohetens grön och blå på säkerheten mörk grön på upplysningens röd och gul gnisterande på ymnighetens röd, gul och grön flammande på ryktets gul och grön gnisterande och på det konungliga altaret brann en vanli fyrverk i eld alla altaren vore betecknade med allegoriska figurer och verser som tilkänna gåvor deras bestämmelse och från vart och ett av dem framträdde unga flickor glädda i wit, med en blomster kvast alla mellan 6 och 10 år samt framburu under song och deras konungliga majestetär symboliska offer hoppets geni, bara en blomster fridens en frisk lagerkrans åt konungen och en kvista av samma träd åt rottningen rätvisans åt konungen en korje av silke på vilken tvänne medallonger föreställde den ena en sinne bild av rätvisan och den andra i mann sysselsatt att i sten uthugga ett krönt ga samt åt rottningen en dyllig korje med sybjöle på ena siden, på den andra en duva som svevar i luften på ett eldkrönt fdw nedslepte en lagerkrans truhetens genius gaven krans av rietmige sekerhetens en lagerkrist åt konungen och en vit syremblom av trottningen upplysningens åt konungen en korje med tvänne medallonger av vilka den ena föreställde prometeus hämtande eldfrånsolen och den andra orffaus med sin lyra i en mörk berjaktig skog samt åt trottningen en dyllig korje vars medallonger visade den ena och den andra hennes majestedsnamn i en sol som bestrålade en vilskogsmark ymniheten frambar åt konungen en knippa med ax och trottningen ett ymnihet gjorda silka uppfyllt med färskapelsina, pomeranser, citroner och äpplen och ryktet åt konungen en urna vars medallonger föreställde den ena ryktet den andra odödlighetens stempel urnan var uppfyllda v lager samt åt trottningen en krona av ett en eller från det konungen liga alltaret burosott deras konungeliga majesteter ett par tallrikar med smultron deras konungeliga majesteter betygade sitt höga nöje både över hela tillställningen og över det spede barnens förhållande dessa voru fröknarne ramsä og aminoff samtmamsällarna brusin, kairenius, ekebum, forsten, angar, dan og dyr den följende dagen som var en söndag hälskuts tjänst i deras konungeliga majesteters rum var vid brusen fron i den salmi predikade efter slutet guts tjänst skede presentasjon av militären staterne, borgerskapet samt tjugo bönder efter middagen presenterades damer om aftonen var assembly i fältrevisor masalins hus vilket deras konungeliga majesteter tektes bivista foron assemblyen promenerade det höga personerne till vat i våre bakke och besågo därifrån den vidstreckta utsikten av sovelstaden som kallavesi sju med sina monga hållmar och sjär supen var tillställt av frulands hövding skan ramsä tillika hadde hon jämte fruvarna von fient, salonia, forsten masalin, bakman og avén till betygande av sin undersåkliga fegnad över deras konungeliga majesteters vistelsä i orten men om middagen låtit anretta en måltid som suknens fattiga den 12. juli klockan halv till nige avreste deras konungeliga majesteter till kello nimi färja vares tolv hyggeliga bondflikkor gleda i vit sjöngo for deras konungeliga majesteter under det det stego i promen en finsksån forfattada och riksdagsmannen per vänänen promen, dären deshuneer dinatoa var anretta da frulands hövding skan ramsä över för det de konungeliga personerna en halv mils veg till tåivåla gästivaregård var ifrån resan fortsattes till idensalmi slut på kapitel 2 uppläst av Månsbro Ruslaks Finland kapitel 3 av fron barna år till silverhår, førsta avdelningen detta en LibriVox-inspelning alla LibriVox-inspelningar i all min egendom för mer information eller för att anmäla deg som frivillig besök LibriVox.org uppläst av Månsbro Ruslaks Finland fron barna år till silverhår av Anders Ramsä førsta avdelningen kapitel 3 en sorrili djur kväll 1839 finnes väl någåt hemmi Norden fron konung och borgen till Fattimlandsgård där rike hjulen vore en gledjens hög tid och finnes väl någåt barn i dessa hemmi som i otåligt skulle längta efter dess ankomst och fröydas däråt redan långt på förhand indelade man tiden i så så många veckor färre hjul ser den räknades dagarna av vissa förberedelser kunde man tydligt märka att den efterlängtade högtiden nalkades allt mera det var hjulstöket som började möblar och mattor fjödes ut att frivyras från damm och gardiner och golov tvättades i varje vrå av huset var det storstedning och jag förmanades strängeligen att ej skrepa i rummen eller flecka ned golven systrarna eljes är just av den flittigare arten fingo nu menes en ovanlig fart att arbeta sysslade till långtin på nettern med att brodera virka obligatoriska hjulklappar soffdynor tofflor resvälten med mera sådant som allt måste vara egnä hända sverk icke köpgods serdan sträkte se brådska nimen till köksdepartement mors tid blev allt mera upptagen av detta ty på hennes omtanke vilade dock ytterst allt där tillhörande deslaktades bakades brygdes och i köket skramlade motlar och kastruller tregnade en vanligt hemmeden allt den tiden skulle vara hemmgjort nyfiket tittade ofta i døren men blev hastigd utvisad av den barska hushållarskan med hotet att hon eljest skulle binda ett köksföklede på me men högst stegreddes nyfikenheten och intresset när kursleden körde fram och mamma åtföljde av sin bekänt björkist åkte ut till noh förstårde man vad ärende gelde och noh passade det på när hon återkom att få se åtminst dock den fröjden ble veistår det följdes direkt inni pappas rum där det pakades inno lakades och tjera far skreva räsarna samt på det flesta åtföljende ofta ganska långa verser, mamlingen mykke skjämtsamma äntligen hade den åtåligt väntade julkvälen kommit aldri en ha en dag före kommit me i så lång som den till minutärna tyktes me var timmar redan tidigt på eftan middagen var jag färdig ledd i min finaste kolta blå sammet beredvit spetskrage och avvaktade så den stora stunden då högtidens skulle börja slutligen slå klokkande sex bestämda slagen då dörren tis ången öppnades och man störtade in där stod då julgrånen strålande av alla sina små tindrande vaksjus och följ hängd med epplen och konfekt och länge dröde det innan man kunde taga blickarna ifrån den snart inn funnå seg det inn byjudna gamla farmor var andre närmaste dörrega i staden var på te serveringen började som ja då i min åtevålighet tykte räcka i oändlighet när den omsid är taggets slut öppnades dörren tis amburen och inhopade julbokken för färgjalt skåde nogen av bekäntarna gik ledd en av pappas avigvända pälsar med långtvitt skägg och färgjulda håren han sprang och skuttade omkring med undelig krum sprang som så skrämde mig omkring hans tjolet sök och skid och knappt vågade fytta fram ja darrade hela kroppen i att vangsa till från julgrann en tagen om räpplen för att bjuda hallom, ty jag fruktade att den ludna besten i det samma skulle bita mig i handen men snart ble ved lungnad du innbur hos no 3 veldiga kledkorgar fyllde med paketare av all dimensionare formen pappa började utdelningen av treget uppdagen av embets gjöremål hade nun lämnat allt sådan tå sido för att vara idel gledje godhet och skämt och förstod så velat genom sitt i grunden älskliga lyne och en storslagen liberalitet, sprida fröjde belåten hét kring sig du ingen fik i den kretsen ble velottlös från hans frikostliga gåv hur många hade du fått, frågade mig nogen 30 och 7, utropade gestalt trållingen räknade till i vantarna för 2 aa nej, riktiga 30 och 7, svarde i harmsen över tvivlet den aftonen behövde jeg hålla mig stilla som vanligt varav jalk begagnade mig, jeg sprang kring å gjordet år om berövande larm på trummor och trumpeter som jag fått, og så måste försökas ingen ann märkte nogot og gamla farmor, fröjde seg av hela sitt rika hjärta överstå vel min som det andras gledje på slaget 12 slåks døren uktimatsalen där julesuppein serverades bestående då liksom i dag av tråligen så länge nordisk se dvarar av oförändarellit samma traditionella retter lutfisk, risgrynsgröt skinka och jultårta strax efter aqvällsvarden började avskedsdagandet det främmande gingo hem julesen släktes i granen och kronan alla gingo nöjde att rätta till vila men det blev låta mörkt och stilla i den nyss av jules det blev gestrålande våningen även jan kom så till mitt rum bärande alla demonga klappar som rade det runt kring min lilla säng för att hava den brevi mei even under natten men inom få ögonblik hadde jag somnat ifrån dem och drömde mig varajen skoga videl julgranar med dindrande jules mellan vilkas höga stammar otalga julbokars skuttade bärande stora korjel sådan den här skildrade julaftanen var sådana vorde alla i den närmaste liknande varandre enda tils me fariböri den av 1850 talet blev träffade av ett slaganfall var efter det togo en mera still samform julaftanen e barnens og den ogrumlade gledjen stora högtid men en gång skulle den dock bliver den bitraste dag i e mitt liv upplevat infandom regina, jubes renovare dolårem det var 1839 jag var då någåt över sju år ett par dagar färre julkvällen skulle mamma åka ut för sedvanligt upptöp av klappar gursleden stod redum i trappan och hon pälsade på sig då e så e inte reget tygde jag bara att på följe mig på den rolig affärden att hon tilslut nödgjade siva efter då e ven jag instuvades i sleden det bara av direkt i ursakovskaboden i hörnetab bolivardsgatan nuvarande fränkelska huset där stod då e tovånings trehus i vars nerevåning man julkbasar den förnemsta i staden färrengående års julafton hadde jag bland annat fått en ask med 24 tennsoldater till fots som vore min förtjusning och med vilka jag ofta legte men så hände att jag en dag kom till någuna minä jämnåriga vilken even fått en dylik ask med tennsoldater dock med den stora skillnaden att dessa hadden i överstet heist som anförede dem från den stunden tykte jag att mina vore alldeles värdelöse då det e hadden anförare som redi spetsen för dem jag stelde då bort min ask och tänkte e videre på nogre tennsoldater nu såg jag där i boden på det långa med leksaker uppdukade i bordet bland hundratals andra vakra saker even en ask med tennsoldater men dessa vore alla till heist akk den som vore så lyklig att e då en enda av dem tänkte jag då kom frästelsen över mig jag tittade förstulet om kring mig mamma stod upp taggen med disken björkvist vannathåll och bokhållarne sprunger som ekkorar upp och ned för stegar och revo framtyg pakkor ingen gavakt på mig med klappande hjärta och bevande för min handling sträckte jag hastigt handen över rasken och knep mig försiktigt en av ryttarne och lika obermärkt försvann i min fikka när jag kom hit hemm framto jag genast den bort lag rasken med mina gamla fotsoldater som nu uppställdes att göra hundör för sin nya befälhavare nu tog det se riktigt brektit ut med honom i fronten och jag var helt för tjus till dem men det samma öppnades dörren och mamma trädde in hastigt fikke min handen över den nya i västen och trodde honom varan veldåld under den men försent märk mig rörelse och frågade därfn vad jämmer du där under handen å, en tän så datt i häst vad ifrån har du fått den jag ble blåsande röd stammade några ord och kunde først dig svara till frågan kom så oväntat däpå började jag juge ihop en historia att jag fått den av ena av kamratern men trasslade in mig och måste till slut bekännas anningen mamma tog den då ifrån mig och heller en lång och sträng förmanning över hur ordet jag handlat och det straff jag förtjent till däfn jag insån nu min försälse greet bittert lovade att aldrig mera gjorda så och vad inne lite om förlåtelse när mamma gott trodde jag däfn att allt åter var gott vell og glöms kan slöja kastar över det skedda så kom jul aftanen med vanli otålighet inväntade jag sexslaget då dörren tis så lången öppnades däst rålade grann åter juls, julbokken kom innhoppande som förut det tre rågade korgarna inne buros och pappa började utdelningen apaketerna men spänt nyfickenhet tog jag undrande alls som skulle falla på min lot den första korgen blev tömd alla hade fått nogåt alla utom jag men jag miste rösta dig ennä det hade kanskje bliv illa blandade och kunde ligga idet venne återstående så utdelades efterhand even innehållet i den andra korgen vi heller nogåt komme idet del men ennä återstående en skymt av hopp att det kunde finnas i den tredje men even den började lidet i botten ennä funnande ståk nogra paket kvar så våro even det slut och korgen tom då förstå jag straffet jag hade själv på året väg forsökt bereda med en liten jul aftan på förhand och därför hade julbokken nu vänt med i ryggen skamsena förbittrad gick jag bort i en rå av rummet greder ymninga och bitra tårar bitra den kanskje nogånsin seden och ingen kom för att rösta mig icke ens min gamla elges så hjärte goda farmar jag kände mig då så innärligt olykli och övergiven av alla vi kvällsvarden var all aftit borta och få å fängt sökt jag få ned nogå munn spit du den lik som fastnade i halsen vilken var stockade för kvevd gråt äntligen hade alla förämmande gott ljusen släktes och tomhänt gick jag till mitt rum att lägga mig dock sömnen ville äjdena gång komma i det för gråtena ögonen och gång på gång knötje min lila ner utropande för mig själv varför varför skulle ett tagaren olyks saliga övärsten det førsta jag gjord ner vagninna om morgonen var att tagla fram asken med tensoldaten orsaken till min sorg och förbittrad kastade den i brasen för att där smälta ned den till en klump så att jag är någånt som mer behövde se dem och för lång tid fick jag en rygti av sju för militär i synnerhet om det sutto till häst flere dagar för gingo på detta vis och hela den vanligen så glade julhäljen var för mig endast en sorgens tid när mamma sedan tykte att jag lidit och straffats nog för mitt fälstäg ålnade hon tretton dagsaftonnen en helt liten gran för mig med noga obedyrliga gåvar detta var visellig en liten tröst med nogån ersättning för den verkliga julhaftonnen var det icke sådan var min första stora sorg och den kändes då så dju på bitter som kanske aldrig nogån senare det hade då en förvärvat mig vanan att bära dem slut på kapitel 3 upplästa Månsbro Roslags Finland kapitel 4 av från barnagård till silverhår första avdelningen detta en LibriVox inspelning alla LibriVox inspelning har allmen egen dom för mer information eller för att anmälde i som frivillig besök LibriVox.org uppläst av Månsbro Helsingfors Finland från barnagård till silverhår av Anders Ramsä första avdelningen kapitel 4 i Gården bred vid 1839 till 1840 nogra dagar efter ovan beskrivna julhafton sade mamma till mig nu min tjärragåse måste du börja gå i skola jag gret och bad med förgeves i ute som min årrar och lika förgeves i dvd att jag kunde lesa hemmar för samma majister som min äldre bröder få fängt, till beslutet var fattat jag måste bort från hemmet och satte sen helpansjon min mor tog mig i salun där i dag vi handen och förede mig i mässig vegen ble ve lång den gången tydde va till Gården bred vid som korsan ställdes där borde en gammal före detta löytnant och dert gripemberg med sin familie fru och døttrar som tillsammans inrättat en småbarnskola efter det då nyss inföda pesta-lossiska systemet det vi säe använda det av ambition straff istället för den då bruglive kropps ağgan där funnits många elever mest flikkor dog va ingen utom jag helpansjoner för att brede mig i plats hade man med breder avskrankat en del av en större garderob eller ett genomgångsrum vilket event tjena det till upplag för koffärtar och gammals skrep denna avplankning va i större än att der netta jämt rymdes min lilla säng ett bord och ett stort när jag som har van att bo i ett stort luftigt rum det kunde leka ståja reda utmina leksaker hur mykke som helst fik se denna skrub som skulle bli min bostad började jag stor gråta icke mindre bittart för jag följ mig allt övrigt bland dessa för mig alldeles fremmande och alla människor i allt så olika dem i det varma kära hemmet där var jag må henda en smula bortkämmt och det kanske redan hun inte blivar en liten gur me därför tygtes men um jölken var så underligt husblå så hårda för mina tänder att det knappt kunde råba dem allt annat va i samma stil så att jag i början knappt kunde förtöra något men hungaren en god läromästare jag måste ha va varit ett barn fullt av det arrigaste fel och dåg och anlag ty allt vad jag numera kan draga mig till minnes under denna skola är att jag nästan dagligen ställdes i en vråvi kakelugnen i salongen på mitt huvud satte stå en hög spetsipapper strut på vilken fäste sen en tiket för lättja för olydnad för osannning för ohövlighet och dyrigt varierande oenlighet en peegsticka eller i brist där på en eldgaffel satte sin min handat skyldra med och sål under utstyrd skulle jag stå i vrånen halv eller en kvart stimme till allas jeckospektakel var vid dig i sällan händy att det kom besök men jag stod där i vrån och så sök jag nu för jeves på mig men jag tror mig har varit varken bättre eller sämre än det andre visst hände det att jag någongång rykte flikkorna i fletorna eller knepedem så att det skrek å till eller passade på at oförmärkt stickade med en knappnål så att det hastigt hoppade upp från bänken men sådant är ju vanlig på ykssträck att jag så ofta ställdes i vrån tro jag var mest för att låta med agera som passande skylt för den prisade pestalossiske metoden som råsuprosteran skulle verka direkt så velgjörande på barnens ambition vad jag då hatade detta namn jag hade mycket heller emottagit lite lug eller dusk eller handplag än stå på detta sätt i allas åtlöje många år därefter kom jag under den resa i Schweiz att passera den lilla staden i verdon och så hopade står i pestalossis monument en högrest edelfigur hållande ett barn kärleks fullt på armen med den ett annat smygaerse och en troende fullt upp i hans famn och emotståndligt kom jag då att tänka på skillnade mellan denna bild och den gnatiga gubben gripenberg samtans begge ständigt bannande dötra jag änska det innär likt att det skulle sett denna staty kanske copy ändå lite mer skulle närmat se originalet men härmed var mitt marityrskap ännu icke fullt det värsta åter ståd ifrån fönsteret i den lilla avskrankning kunde jag utan svårighet se mina föräldrar smittemotliggande booning innan jag ladde meg kastade jag alltid en längtansfull blik ditöver och då hände det ofta att jag övade låga planket och genom det vintertid avlövade treden såg den för mig kärravåningen strålande av ljus hur damer och herrar rörede sig där inne i brokig trängsel och bekäntarna boro brikkård med förfriskningar allt detta såg jag på endast två steg ifrån mig det var ju mina föräldrars hus och jag fick jag i varre där i värmena gledjen bland alla det glada fästgledda gästerna och fick jag i smak på läckarheten från brikkårna utan nödgöres ligga ensam övergiven och frysande i skrubben så kunde jag sitta vid fönsteret långt inn på natten enda stirrande ut i mörkret för att uppfånga en skymt av ljusen och rörelsen i federne hemmet heta tårar fäll och bo mina tjinder det är en känsla av hat och bitterhet jag tykte att alla vore hårdä åretvis emot mig och att jag själv var den olyckligaste varalsä på jorden alla det andra i skolan fing ju varreisena hemm varför skulle just jaga lena vara förvisat från mitt morgonen efter en sån tillställning bruker i gamle björkvist i en liten tröst bär till mig en korre med något gott från gårdagens kalas men ak, det smakade endast bittert och beskt att eta ensam i den trånga skrubben och oftast gav i större delen åt flikkorn min längta nans snart få komma därifrån var så stor att jag reeknade dagarna till den tid då mina föräldrar skulle flytta ut till landet för att där till bringa sommaren då är naturligtvis skulle få följa med vem kan väl därför beskriva den sorje för tvivland som grep mig när mamma en vårdag kom till skolan för att taga avskedag mig förkunnande att jag den sommaren ej finge koma till björkvoda den bär hit i deras landställe jag grep, tygde och bad men allt förgeves det var så beslutat om åste så skje jag hade en liten trädgård på björkvoda i slutningen nedan foran skeriet den var, näst mamma förstås det käraste jag ägde på jorden där hade jag planterat det småt eppeltreden varje liten buske och blomsterstånd med ägna svaga händer grevt, arbete och vattnat och detta skulle jag nu ej få åtärse vem skulle nu åvårde den kanske den genom vanshetsel skulle förståras det skar mig i hjärtat så att jag trodde det var nära att brista på sargär vi går din ärheten av borgo, gick dock sommar en dregligare än jag väntat mig jag behövde ej lesa under denna tid och fröknarna grepenberg började visa mig större vänlighet än förut, så att vårt ömsi-sirige förhållande blev någåt bättre åtminstone behövde jag istå i den korsiske skamvron evi den tyktes ha fått sommarferier omsida kom hösten och då flyttar vi åtär inte stöden vel fikk jag då den stora gledin att åtärse mamma men skolgånga fort gick dock på samma sätt som under före terminen äntligen nalkades hjulen och då skulle jag få komma hem du det hade mamma lovat eftar allt vad jag utstått under året blev den mig därför en oföjetligt glad hjul kväll men ak nemle en selhet som varar beständigt gledin ble vej lång du genast efter häljen slut skulle åtär sändas bort euro denna gungt i ett annat håll till den då i Åbo-avlektor seder Mererkebiskup Bergenheim öppnade nya realskolan slut på kapitel 4 upplästa Månsbro Helsingfors Finland kapitel 5 av från barna år till silverhår førsta avdelningen detta en LibriVox inspelning alla LibriVox inspelningare allmen egen dom för mer information eller för att anväl dig som frivillig besök LibriVox.org upplästa Månsbro Helsingfors Finland från barna år till silverhår av Anders Ramsey førsta avdelningen kapitel 5 besök 1840 vårt gammla och på stora minnen rikatallige tempel i Helsingfors byggt av 3 efter ritning av Engel stod ett styckeöster om den plats där den nuvarande, nya eller svenska teatern är uppföljd och invigdes 1827 det hade byggt savett aktiebolag för den anspråkslösa summan av 16.000 rubel bankoassignationer och kunde därför i fylla stora pretensioner det tog sig likvel rett brydligt ut omgivet av en halvcirkel av lönnar och i ennu genom nogra tillskarvningar framsteg eller baksteg eller sidosprong gjort i ett konglomerat av rukkel som det senare blev i kensens skorsten van bryddet ty där eldade sikke sådan lyx inföldes først i slutet av 40 talet det var det enda teaterhus i Helsingfors då för tiden och anpasset efter kunde det inrym omkring 450 personer ifall det var lapp och luk des indres skulle efter en utidsförhållande ansett ganska tarvligt men det var då fint nog där funnst vännel årsrader tapetserade lixom salongen med vitpapper med påmålade grå ornamenter første raden brydde som en rad svanar bitande imellan dem stående lyror den övriga vänklare grå råsätter taket var ljusblått med vita skärnor ridån föreställde dongott fantasilandskap med ruiner sittplatsarna på parkett beståde av oostoppade vänkar med fasta rygstöd på vilka stora nummerlappar vore festa i låskärna funnoseven ledes endast vänkar av förgyllningar, sammet och stoppningar eller bekvema stålar synte sig ett spår dekorationärna vore i samma enkla stil tråligen här målade av nogen handverkare utan nogen idee om perspektivläran en skog, lede växte palmer djörkar grån och andra träd med både röda och blå blommor på samma kvistel en palatsal med gröna pelare ett par andre rum och en stad det var allt och alltid för återkommande ett par soffor och bord samt fyra stålar utgjorde helle lös öre boet det samma för koningarborg och det enklaste rum gavste nogott stycke som fordrade större utstyrsel brukade direktören uppvakta för teatern interesserade familjer möblar, kronor, medmera artitärbjudande nogra fribiliter i ersättning kostymerna i samma förhållande vid historisk tråhet fästes icke avseende och en annan kronism på ett par hundra år kjenerade ingen man fordrade endast att direktören skulle granna och glittrande koningen i stycket framställdes alltid med en guldpappers krona och rådningen med ett långt guldgalonerat sammetslep antagligen hade figurarna på en kort lekt om vår tids missans sen och perspektiver elektriska belysningseffekt och utstyrsens monetjösen ugrannhet hade man då en aning än mindre nogott fordrade på svådan men istället hade man nogott som ersatt allt detta en ännu icke blaserad fantasi det var under julhäljen 1840 efter ett årsmartyrskap i den pestalossiskapin och inrättning och min straftidentligen slutade åständig förlåtade sig iven jag kände en gränslös lycka att åta få vista sig ett kära hemmet mina äldersyskon talade ofta sinsemellan om teatern som det stund om besökt och om det stykkan det där sett uppfåras med spännende uppmärksamhet lyssnade till deras berättelser och intågs av en åkuvlig längtan ett even få skå den ågott av det undervaren en afton då vi kom å hem från en familietillställning åkte förbi teatern såg den var rikt upplyst och en mängd folk strämma ned för det strappor jag var då mamma så innärligt någongång om åk en enda få komma dit men hon ville ég höra på det året den berömda hårnike Rheitmayer ska åpera truppen gasterade helle den vintern i Helsingfors hårnike själv direktören åten åren och en ståtlig man alla för runtig mest stora favorit då däremot det fyråsjöna syströna Rheitmayer av vilka en ble vift med doktor G. Vallgren i Borgo så att det ungherrannes hjärtan i brand detta selskap gav nästan alla då tjända stora åperar till mer än högst tre gånger kunde ett stykke ég givas däretil var dem teaterbesökande publiken då enda få få åtalik en dag smög ég mein i strykrummet där höll sömmärskan mamma sel mimmi på att sy en klänning og hamma rjungfrund ströken under trål samtal om teatern där det var ett föregående afton åsettet rysligt roligt spektakel pjesen hette Don Juan och hade slutet med den söta vakra karlen och rakt ned i helvetet under det att eldslågårs slåg upp rund kring honen i rysda för skrekkels jag frågade vad hade då den stackars karlen gjord för att komma dit fyrst visste det i rätt vad det skulle svara men efter den stunds betänkande hade den och han tykte fyrmöket om fyrn timmär jag blev fundersam men vågar efter liten fyrt ve kan fråga men jag hållar ju också mycket ta mamma og gamla farmor och mam sel mimmi med tilla di aartet skall då också jag dit åh nej smågårsar koma icke dit dette lugnade me vel för stunden men jag blev då korolig för framtiden till man kunde vei med säkerhet vet skulle henda kort därpå berättade det att det åter sett ett så fyrst skrekligt lustigt stykke det hette robert for nordman eller någåt sådant det berättade nu för me ur den vakre här robert som var så stilig och grantgled en kväll spacerade i månskénet på en kyrkogård ned slagande sjungande i vakersong då steg ur gamla nunnarna som legat många år i sina gravar upp ur den var började i sina svepningar dansama surka kring den stakkar så lobert som vred sig för tvivlan så att alla måste skratta det ham visste er ett vart han skulle takka vegen för att slippa det gamla otekkingar utan måste därpå kyrkogården dansajt varmig varo en av dem det var så lustigt att man istan tjik när det hav skratt från den stunden fikk jag ingen ro tyven jag ville se hur hun nunnån steg upp ur sina gravar och dansade på kyrkogården jag gav mamma der för dig nogen fred utan förföljde henne stendigt med mina bönar dock altid för geves du varje gång fikk er det svaret at så smågårsar brukar i gå på teater jag måste allså växa och vänta och avundes mina äldre syskon som redan uppnått den lyklige åldern men så ender det att jag enda fick hörra att mamma med systrarna emnade sig på teatern då emnade jag henne ingen roja greet bara då tyg dömson och när detta är med för det någ syftade verkan ställde jag till ett sådant ovesen att mamma till slut helt utröttad i ett svagt ögonblick gav vika och lovade att vi skulle få medfölja då kunde det vilkor att jag på teatern suttte alldeles tyst och stilla naturligtvis gav jag med glats inne detta löfte som dock var lettare givet den hållet då blev det liv och gledje jag hoppade och snurred om kring hela dagen och var som i feberyrsel och all som ofta spranget i pendulen för att se hur tiden led äntligen blev folkann sex och föreställningen skulle börja en halv tim senare vi samlades då laitamburen dit pappasjälv kom för att ofta sig att barnen ordentligt påkläddes så det heis skulle förtyla sig jag gifödes min varmaste paletto skin fodade i tärstövlar och yllevantar ett yllevelte snurredes ett par varv om livet all deles som om det gelt en lång res den stora tex leden så tröde fram vi stuveres alla in i den det var av och becenten hoppade upp bakbo hållandet lan tärnan med ditt vänne ljusdumparna högte uften för att lysa den mörka vegen hella buli varv skvatten upp för det endast på långa avstån nogen rökegolje lampa kastade ett dunkelt sken det var en bitande tjölder ute fönstren i sleden vår uisbelagda och snön knarrar under medärna omsider vore vi framme våra plats här vore i en halv fondlåsjärna first trede becenten in och bredde ute en matta eller fälte skyd mot golvdraget sedan satte vi oss mamma i sin drevskinskappa med storpälsskraget jag tåkt påpälsad med mäss och behovedet det var så kalt att man kunde se ande direkten som en vit ånga stiga över munnen nästan lika kalt inne som ute men sådant hade jag då i tid att märka ty blikkarne moro riktade på allt folket som samlades till sina platser på den granna ridon det är ett så kjönt landskap hade jag ännu icke föreställt med att det kunde finnas och i synnerhet hundrade över de märkvärdiga ruinarna där nina följ orkestern satte den ihop mutikanten med fjolar stora hårna pukor men det spelade icke och det förarjade mig då hörde sen liten klokka pingla bakomr i don så inn en gång då alla mutikanten fattade stråkarna eller satte hårnen till munnen så en tredje klokkringning dom gjöde från stora bastrummen fjolarna började gnida över tyrens spelades upp man gav den afton en fennell av åber åperan den stumma fran porticci moravsensuren förbjuden i petersburg kunde under namnet fennella givas her lik som vil hämtel under namna av kalden djärve det var den nikolaiska tiden den ståtliga hårdnikke spelade massaniello ena de vakare systrarna ritmejer gav fennellas blåt mimiske parti och här ritmejer var peter ändlinge gik i don jag skrek till och glömska minna leften ropade jag högt mamma mamma syd och se hur grant folk vende sig om å gapade på mig med den anden ropade døst døst med mamma rykte mig hastigt järmen og iskade sakta digi enast å sitt stilla eljest måste björk viss som står i korridoren strax före dig hemm vid detta rysliga hote blev ögonblicklingen tyst och vågade knappt röra ett finger hur det kände svårt jag blått styrade och såg det så sköna ansikten hade jag aldrig sett för är heller så grannakledare någön som höllt så vakar sång jag blått undrade och beundrade men när det å fennella ståra mimiska sen inföll förarjade det mig att hon blått fektade med armarna sig för skrekligt och icke sjön som de andre varför jag sakta frågade mamma varför sjunger hon inte kan hon inte sakn hon är stum svarade mamma ja så är hon dövstum förrstakten blev slått och i dån följninger då tog mamma framme på som epplen russin och hemm fabrikerade brenn de mandla varpå vi mumsade under mellanaktan det fanns den tiden ennå i någon buffet där man kunde få förfriskningar frysade min gorse frågade hon ne icke alls var det jag som tyktade att det var en underlig obehövlig fråga det jag var som i en feberg glede och kände hur jag svettades under de mange kläderna men det var i tid att nu tänka på sådan det fanns så mycket att se den stora kronan bestående av tolv oljelampor med ett nedtav ståltråd under den att mottage skärvorna från det sprukten glasen hissades upp och försvann genom ett hål i taket man kunde från vår plats gott se hur ut vennekalar ging uppe på vinden och glippte vekar, buttsade det nedrökta glasen och insatte nya istället de som sprukket men i tid ging och even ett parkarlar nere ved lampen, där sex lampar brunnar på mse sidor om su flörlykkan syslande med tjöta och ren gjöra dem efter en stund gik i don å åta upp åperan fort gik mitt intresse stegrades för varje akt så kom den sista fonden föresteller vi suvius skade dock tyktio att det i hälften skulle undenskymmas att vennen vi bergetsfot stående rosenbuskar det var natto månsken och lamporna hade nedskruvats så att det var mörkt på scenen månen, en matslippad lamp-kuppa med tjusutti föllis med en ståltråd av nogen på vinden långsamt av åan, fram åter ungenfärligen som en sakta sengande pendel men då hade jeg i tid att reflektera över ett sådant naturfenomen när i slute av sista akten den stora vansinne scenen komit spelade hårnikke massaniel med voldsama sester fektande ved armar og ben alldeles som är sett en ful karl gjør han ågri daget förut på vår gård jag trodde att han under mellonakten berusat sig jag kunde då i längre styra men jag glömmande den hotfölle varningen skrek jag till her är god, se han har visst uppit sig full eller blivit tåkig folk började skrattar runt om kring mig och somlige ropade, tyst, tyst mamma fick fort sin hand över min ofersiktiga mun, hon hade nog lätt ut mig och man jopera nästa med det samma taget slut ty se under det åskan dånande från en järnplåt och blikstar jungande från en nyktpipa remnade plötsligt ved suvi och smittitu från ovan till nedan mellan styket ble blodrött och en på det stop stående liten fyrverk ripjes kastade gnister om kring sig jag ryste ved den hemska åsynnen av delsprutande berget vi låter skrika till men kunde lykligvis hejde mig men det samma följde dån och styket var slut när jag sedan långt fram i tiden fik skåda det verklige ved suvi gjorde detta på mig egens närmälsevis ett somäktigt intryk så starke fantasinsmakt men det hempferdinsleden fik he mycket banna för mitt opassande uppförande var han följden blev att detta mitt första teaterbesök länge blev mitt enda slut på kapitel 5 upplästa munsbro hälsingfors finland kapitel 6 av från barnaår till silverhår första avdelningen detta en LibriVox inspelning alla LibriVox inspelningare allmen egendom för mer information eller för att anumela det som frivillig besök LibriVox.org upplästa munsbro hälsingfors finland från barnaår till silverhår av anders ramse första avdelningen kapitel 6 mormor man kan knappas tänka sitt vänne större motsatser en farmor och mormor tis ove lindre som ytre egenskaper den enan alkares man i respektful worldnad den andras sprang man framemot för att sluta sitt sjärleksfull fan mormor en ungdomen bremd sjönhet mörklagd med svart hår och brunajögon men stolt och ståtlig holdning farmor däremot onsenlig rödhårig och själv ofta skämtande översen ytre person mormors dräng all valig och fordrande tilbraktes sitt liv hälst egenslighet fjärran som den henne likiltid blivne verden farmor glad och livligen nu ålderdomen interesserad av allt älskande verden dessnöjen och sällskap den ena en representant för den djupa allt röst i baka visande sorgen den andra förgledjen i livet vore det dock egensak lik både vore å edla högsinnade och hjärte goda kvinnor mormor var redan 15 år då hennes fardar den bekante anjala mannen år 1790 nedlades sitt huvor på sjavotten och kundesåledes fullt kännna hela bitarheten av den djupa sorg som efter fardarens avrättning tyngde hemmet numedens förvandlat från en gladu gesturi till en bedrövelsen överivenhetensbåning hon ble på sådant sätt redan från ungdomen för trogen med att se allt kring seglet i svart och i så djup sorg att den egensa av den allt lekande tiden kunde mildras dessa tidiga indtryk tygte seden hava givit pregel och att hela hennes levnad många av hennes ungdomsår förflöt hos ålunda överiven ensamhet med den allt hämt röstlösa moden på mälkella gård i bjärnas åcken omsider började hon likvel någongång åtarviser sig och gjorde vi ett sådant tillfällig bekanskap med den ungen brugspatronen Volter Petersen av samma släkt som ett av Petersens i Sverige han var då endast 24 år med ett fördelaktigt ståtligt yttre och ett vinnande sätt glattlynne och med en vanlig begåvning efter det vägge föräldrarnas nästan samtidiga død året förut och han där till en av finlands rikaste män så som ägare av Dals som björkborda brug med alla dem underlydan degendomar är underligt om han sålunde som ett sågallatt briljant parti var efter sökt av societeten i Åbo där många förslag uppgjordes att fånga den unge mannen men sedan han vel en gång fått se den skönafröken hästesko och hans valgjort dock var detta parti icke lett avslutet ut han möttes svårigheter från beggehållen hennes moder var ett allt för aristokratisk fruntimer för att vilja sig sin dotter ingå ett borgarligt äktenskap var gärna om hon som räknade så många höga anor skulle bliva en ofrelse brugspatrons fru ej en hennes nod hållande detta för en ren mäss allians satte hon sig trots dotten stycke av den unga pätarsens ekonomiska ställning bestämte mot partiet man bör härvid ihåk komma denna tids uppfattning av ståndskillnaden man bör själv ha sett denna märk värdygetyp av bördstolthet för att i vår alla sådana fördomar utjämnande tid kunne uppfatta hennes åskåningssätt och andra sidan funnits och det som sökte avråd den förälskade ungen mannen från den sådana förening till över hela denna familie låg då än som ett sorgdok hågkomsten av den enda snågrård förut för högföreder avrättare fader omsida segrade dock det ungas ömsesidiga böjölsöva motståndet så vel hans personliga älsk värdhet som i övrigt framstående ställning gjorde sig gällande så att moderns samtykke efter ett långt och ihärdigt nekande dock slutligen vans var efter brölloppet tjellva jullagen 1799 i allstilighet firades i Sorgehuset på Mälkile i gengeld höls ett så mycket gladare och ståtligare hemkomstål på Björkboda det blev ett munter ett sorglijest liv som det unga paret nu en tid bortåt före det på sin stor egendom stället blev en samlingsplats för den societit som fanns i landets dåvarande huberstad Åbo och inomkort blev Björkboda lika renomerat för sitt utsöktabord och sitt riktförsädda tjellare som dess världsfolk för sin älskvärdhet och den stora breda gästfrihet det förstår du att med så mycket behaag utöv där höll stå det ena gästabordet efter det andra vinter som sommar då borden formligen dingnade under faten och vinet flödade under kämt og glam med skålar, tal och sång enda tills långtinn på sentimmar det var så tidens tid och bålarna så vi glada bord svisåns tid då man ej ville veta måttlighet och åta röllen glädje och stundom ska sällskapet varit ganska livat och man sade sig där mera till och med för mycket äldre och förnuftigt folk vilka då som alltid funnots till hands började redan undra frukta var ténet så heidlöst och kostbart levarene skulle föra och sökte i tid vararna den ungan brugspatronen då intreffade ett hastigt omslag som i denna frik upplagda tid tillskrevs en övernatullig vursak det har sedan övergått i en legend inom släktarna på orten det berättades nämligen att då peter scenen afton under ett överdådigt gästabord gått ned i tjellaren för att upphämta mera vin hade han i den trånga trappan mött sin modärs vålmad vilken höjde handen liksom till varning han skal då griperna för skräckelse vid denna syn döts ble kåta rusat upp till sällskapet och från den stunden skal på björk borde börjat sett mera sansat liv så olika den till sina lynden våru var dock förhållande mellan makarna peter scenen ömmaste och tjärleksfullaste hon var en exhalterad passionerad natur och tog allt häftigt gastande sig från yttärlig led i ett djupaste sorg han däremot urublit lung godmodig och sansat visste alltid att med mildhet och överseende bemöta hennes häftighet men måste kanske ofta nog greta sig efter hennes podringar och gjorde det då utan knót förbi behållande av det goda samförståndet åaktat så mycket tid och kostnad ofraddes på det glada high life som fördes på björkborda för stor peter scen dock att även göra sig bemärkt som en av det främste av landet så vell jordrottar som bruk segare och intå en framstående plats blandes industriella stormen därför blev han åck av tjeisar alexander den førsta som strevade att göra det mest betydande personerna i den nyss efter det landet sig bevågan redan i juli 810 upphöjd i adlitstånd då han antåg namnet av peter scen och samma året december utnämt i bergsråd dermed är nog en det högsta utmärkelser hans som privat man kunde vinna dessa beggehät ärs betygelser för honom själv ett smikrande bevis på monarkens huldhet tål det dock varit än mer välkomna för hans fru som nu blev jämbördig med sin uminges grätts adlibörds och strengt hållande sväromoden på mälkele som därefter kunde till och med besöka sin dotter på björkborda lycka och framgång tyktes följa honom i spåren allmänt aktad rik lycklig med sin kjönomak omgiven av uppväxande lovande barn tyktes han kunde se framtiden i det ljusaste skimmer men snart skulle dystra moln draga över den och klara himmel i början av 1930 dog den yngresånen våter stor och bitter blev föräldrarna sorg över det älskade barnets bortgång och i synnerhet var modaren länge alldeles tröstlös knapptade det djupasåren börjat lekas så kom det följande året ett nyttetsbud då även den älresånen jan Adam i tretton årsålder avledig åbo när budskapet härom inträffade på björkborda utropade modaren i sin djupasmärta nu må det väl varan nog honhen gav sig då det mest tröstlöså sorg en sådan som endast hennes passionerade och exhalterade natur och mäktige av med den älskade sånens hennes mest avhållna barns död var det för hennes som om solen slåknat och värden upphört att vara till hon råg sig då fullkomligt ifrån den ville ej se i någón var det glada nys förut så gäst uppfylda hemmet ble mens folk tomta dystert hela dagen genom kunde hon ligge på en soffa gråtande icke taggande tröst av någón eller någåt endast klagande och stirrande framför sig denna botten löser smärta vilken förefölj hennes omgivning nästan vanvettig var icke som andra häftiga känsla och snart övergående den räkta i många år och blev aldrig riktigt stillad först efter en lång tid dyktes nämlig lungnare det berättas att hon i en syn eller drömsätt den kjär avlinne komma till hennes bed käremoder jag hörde så svår till min grav din sorg och dina tårar givar mig ingen ro detta skal hava gripit hennes år att hon betvang sin smärta och småning om åta rik till det vanliga livet och dess om sorg vid denna tid åta kom deras enda åtaerstående barn denna 17 åriga dotten charlotte min mor från pensionen i stakholm vilket naturligt viska av en puls till det förra gladare livet åtaer upptagande hon tvingades då för dotten skulle åtaervises ute i världen deltagades för ströjelser och nöjen och såg sitt husen i och fyllt av gäster men nu gjorde hon det endast för att uppfylla sin plikt äga vägen böjelse det blev därför för nemligast fader som måste föra sin dotter hans ögonsten ute i världen där hon ung, vacker och behagfull snart intog alla med vilka hon kom i beröring hon blev därför och snart arten utsugå ett gift på en hemreis av intertid från Åbo 1832 blev peter sen av snöjur och hindrad att fortsätta färden och tvungen att söka nattkvarter på sagu gästgiver i där han ladde sig i iskallos enkläder följ den blev ett häftigt slaganfall om natten som gjorde hon om alleres förlamande månlös letta tillstånd räktä länge först efter ett par år av småningom åtafgick han förmågan att tala eller rättare jåldra fram några osammannhängande meningslösa ord och förblev borta han kände jens jens en ärmaste såg ingår efter år småningom åtafgick kraftarna så mycket att han som ett litet barn kunde å nio lära sig i stav samt däreftan ågott skriva och rekna den föreså kraftiga mannen var all delens bruten efter dina olyks händelse var det naturligt att peter sen eisjälv längre kunde sköta sina bruk och egen domar vilka då övertåg osammina föräldrar varemot mormor jämte sin afslaget förlamande mann flyttade från björkbordet till det mer avskylda och stillsammare dalsbruk där levde han ännu i många år den gamla vit skäggiga gubben knarrig och retlig som ett barn sittade mesta del sin stor länsstol rökande en pipa rosterrande i tanklös slösinthet framför sig det som soren han ännu står i mitt minne slutligen kom den allt befriande döden i december 1841 e huru denna nio år långa sjukdom förberett henne på makans bortgång som e kunde var annat än en befrielse från lidandet blev likväl själva dödsfallet henne ny anledning till sorg om en icke lika häftig och besinningslös som vi sön hennes brånfälle nu skilde hon sig ännu mera från världen än förut och såg jag mera noga andra i mina föräldrar rås deras barn hos sig hon bara aldrig mera noga annan kled selen den djupaste sorg i dräkt svart ylle med vit, högfållat förkled vit och långa dubbel kragar och en vit rynkade mössö sådan var den tiden sorg i dräkt kledsam allvarlig på samman gång möblerna i våningen målades svarta och försåg hos med vita överdrag icke ens blommorna i trädgården fingo bär andra färgeren sorgens, vit och svart där såg hos endast vita och mörka blommor ingen bok, ingen tidning mera du hon ville i vidare veta nogot av dagens händelse hon tykte sig hava nog när min far någongong sade henne att dennel denna händs bekanta hade døtt då nikade hon stilla med huvret och sade endast ja så, så är nu också hann dødd det var hennes hela beröring med den yttere värden för att ständigt hava en påminnelse om den bortgångn i maken let hon uppföra ett monument, en rund granit pelare stående på ett postament och uppbärande en sorgjurna av järn på pelaren stod i gillen einskrift åtvålter av peter sen av dess til honom lengtande maken denna kolon placerade så att hon från sina saldsfönster ständigt hade den for sina blikkar i salongen let hon uppstella en vackeralltardabla målada av goden jelm och förestellande kristus i ett semen den strekte sig från golv till tak och upptog större delen av ena kortveggen efter hennes dødd skänkte ständigt raksfjärdskyrka denna tabla markerade yttarligare stämningen i detta hemm där icke en stål fick rubbas i ett dam kolon finnas på en möbel eller en fläck på dess nöj vita gongmatterna allt skulle därpå minna am sorgj, andakt och ordning på den ena sidan alltardardabla på den andra monumentet liksom det indra i hennes hemm så vakade yttere putsat och fint trädgården var en gammaldags andlegning i terrasser, med raka i jemna fyrkanter, dem sjärande gongar domivna av klipta hekkar av syrener chasminer och rosor vegarna vore alltid så nyss och siligt krattade att man knappt vågade taga ett steg på dem man fruktan att lämna spår efter sig der funnurs det präktigaste i ordgubbsland stora urgammla eppeltred plommon och körsbär som vi fingom beg skattna så mycke vi behagade utan att få bannor det hade blivit set inom vår famili att varje söndag synneriga sommartid av lägga besök hos gamla mormor smås brug för mig då ännu i barn åldern tykseste som om jag kommit i en annan värld ty allt var der så annorlunda så tyst och hög tillit mot de mera bullar samma ofta ses tvylda hemmet på björkvod en stund efter ankomsten brukade dagens bri kan lesas vilket hon gjorda utmärkt vel med klar och hög röst detta var för mig den ledsamare delen av dess älges tjärra besök ty unda denna långa upplesning omste jag sitt alla stilla med andektimin och hopknepta händer lysna till den allt medan jag blått otåligt länktade att få att komma ut i den vackra trädgården i början sökte jag då kolla tankarna tillsammann men det vore förr spridda och förr outvecklade att kunna fattas och följa med valins höga och bildrik och blomstadspråk snartirrade det därfört i annet och fester sig vid det mera världstegga då fick jag sikta på en fluga ned, ned upp tills den tygtes hau tretnat därpå och flög över till en av kandelabrarna där den upprepade samma manöver så lyfte den på vingarna och begav sig tvärsive salen tietta på tretten där den placerade sig midt på nesan görande det därifrån små utflykter enti haka enti tjinder men snart förlore det nu sikte bland ramens ornamenter då följde i stället mina blikkar på en solstråle som sildade ingen om den lite på gränt stående dörren till förmaket och som skarapt avteknade sig på mattan följde den upp märksamt såg hur den sakta skred fram från den ena figuren till den andre och småning om nalkades hörnet av kakelugnen och jag visste av ärfarenhet at solstråle nott denna plats predikan plegade taga slut Äntligen hade den kommit dit jag hörde hur mormor med det samma slåg en boken och sade amen då alla steg upp och gjung och fram för att tacka för den vakra predikan bara man naturligtvis kände sig starkt och uppbygd men ej dro det många minutar om innan jag var i treggården där jag lekte bort den korta stund som återstod till middagen en sådan typ som hon av allvaro stränghet dock parad med godhet liksom av sorg, andakt och verklig nobel värdihållning får man ve knappast mera se till vår tid allstra reisåden och på samma gång man kände en viss fruktan viss skablik för hennes ögonbrun som lett drog oss samman om hon blått upptäckte en fleck på ens kleder eller fingraröda bärbuskarna måste vi dock inneligen håll av henne vi får du gärna till henne du hon var, åktat allt god och vänli mot oss och det var henne ett verkligt nöje att se oss njut av det bakelser bär, syltare och konfekt med vilka vi rikeligen trakterades det var små efterlänktade högtid stunder för oss barn i hurrumina föräldrar såg å dem med wilande blikkare tykti att dessa besök frammanade bejär efter sådant men då fällde mormor allt i förebyn är för oss, sejande låt det tjärra barnen få så mye det vilje det är så sällan här och därav komare i nogån fara pappa gav då efter mormor gladde sig åtatt barnen hade roligt, och vi vore djub taksam hon var mye kjut velgjörande med helstetysthet vad hon har bruket, vad hon är försyn när någon större förlust eller olyck har drabbat släktingar eller vänner direkt hon självmant en verklig hjälpsamhand den häftig och långvariga sorgen hade ådraget henne en levar sjukdom vilken efter svåra plågård ledde till hennes döde december 1850 hon var då 25 år slut på kapitel 6 uppläst av mornsbro Helsingfors Finland kapitel 7 av från barna år till silverhår, första avdelningen detta en Librivoksinspelning alla Librivoksinspelningar i all min egendom för mer information eller för att anmälda dig som frivillig besök Librivoks.org uppläst av mornsbro Helsingfors Finland från barna år till silverhår av Anders Ramsey första avdelningen kapitel 7 morfarsplåmbåk 1841 när gamla slagröer morfarentligen blivit befriad från sitt nioårega lidande ville mormor, att vi barnbarnen var och en skulle hava något minne efter honom och utdelade därför blandas hans nipper klokka, tscheder, ringar kråsnålar och dylikt smått så att vi alla fingon ågot vi letande efter småsaker i hans byrålåder fann hon i en av dem hans plåmbåk den samma som han bara på sig vid slaganfallet och som sedan dess hela tiden lega till jämd och glömd vad skulle hon väl gjöra med den lilla summa den innehöl mina föräldrar som i enastetta slaganfallet övertagit egendomarna behövde ju icke denna obetylighet icke helle hon själv ty det för henne bestämda årliga underhållet var mer inte räckligt för hennes behov och det fattiga hadeven i morfarstestament rikligen i hågkånda hon bestämde då att summan skulle delas jämt mellan barnbarnen för att det en var skulle kunna tjöpa sig något nyttigt när delingen skedde kom på min anpart 150 rubel silver det samma som 600 mark i en den tiden ganska stor summa men som är dåva blått omkring tio år fick henne naturligtvis eis själv dysponera över pengarne utan det skulle förvaras och förvaltas av någon när pappa icke hade tid att befattas hemi sådant blev det var massak och hon ladde dem i en av lådorna i sin chiffonie med vid häftade ticket Lilla Anderskasse där visste jag så leddes att det funnns och jag förstod även att let finna vegen till dem syskonen som mor flera år äldre fingo snart bruk för sina kassor och köpte sig något nyttigt det vill sig att syströna ett par extra finna klänningar är dylikt och så vidare jag fick att börja med en mindre sedel men det förstod jag att använda på ett mycket nyttigt sätt jag köpte knäck karameller, pepparkakar och annat gott i massa åt och snaskade så mycket jag förmådde men delade ender mer utåt andra vad jag nu hastigt fick bekanta av vänner och kände mig riktigt inne lite avhållen alla sökte mig alla trängades kring mig när jag fick den andra seden bjöd jag dem liberalt och i flåk en söndas förmyndan till forströmskonditori stadens då förnemsta där det trakterades med choklad marängar, glass och limonad hur mycket det blått behagade jag njöet av att spela vål heter för dessa som tillsammans knapptegden kopparsland och vil kan noan såg om jag var en riktig matador det takkade mig och alla trykte min hand och snart bjöd jag den förnemsta heter pares var det novan lek, måste jag alltid vara med ja tillå mig stå i spetsen det var min storhetstid jag var avundad, rik slösande, avhållande beundrade av alla kund jag vel hava använt morfars pengar på nog ett nyttigere sätt utom nöjet att söndas förmyndan fester mig mina äldre och ny förvärvade vänner hade jag å andra fantasier jag köpte roliga barnböcker lådor, rit pappersådant som mamma själv måste jag känna var riktig knyttig och därför det kunde neka mig till slut visste jag knappnågåt mer att önska ty jag hade allt nog hände det nogongång att mamma sökte taga på sig en sträng min och förebrå med mitt slöseri som hon tykte gik för långt men vi vore av så olika åsikta angående tolkningarna av det elastiska ordet slöseri och jag hade lärt mig att bedja så vackert åranda till hjälp där så behövdes att hon dock oftast gav efter min eenträgenhet jag visste ju att pengarna lågå där i lådan och att det vore mina och om det åks stund om satt lite hårt åt så slutades det lik vel nästan alltid med att jag fick min änskan genom denna lykliga tid det kände mig rik som en krösus var det om kring tre år men det ju en dag kom till mamma för att återbera en sedel drog hon upp lådan med till getten li landars kassa den var tom gol kondas gruva var botten tämd pengarna vore slut och dermen tykte jag att allt var slut för mig vilken fasa vilken sorg hur ur skuld jag nu rede mig hur ur kunde upprätthålla mig förvervade prestige bland kamratern nu dår jag var tomhent ruinerad då kände jag djup tvattigdomens bitterhet men snart upptäckte jag något varpå jeg alls kom inte tänk på ditels eller mindre anmende krediten jeg märkte nu att jag under min rikdomsdagar förvervat mig en stor soden hos konditorer och bokhållare att jag gått på den kunde fort gå ännu en tid och der har begangen det med i fullt mått följde visade sig ett år därefter i en liten stilla sessis aktiva noll men passiva rätt betydliga mamma måste då reda i mellon och övertag alla skuldarna mot leften naturligtvis att jag aldrig mera skulle gjöre noga sodena lefdet var lettgivet men akt så svårt att hålla dår jag nu en gång var inne i vanen att depensera och spela en roll bland kamratern var å återgången till en anspråkslös ställning i kellett omärkbart glede sål under återin i samma fora o betydligt i början men rusande vidare fram som en la vin ställningen så starkt sluttande plan då ställningen till sist åta blev åhållbar och fruktan för en uppdäkt av pappa som ett damåkläss värd hängde över me måste jag i tysthet vända me till mormor som dengången hjälpte me å klämman men jag våga dig för gumman betjänna hela beloppet knappt hälften, då jag trodde att hon kanske älgest är hulpit me följden dära ble blått ett uppskåv men egen befrigelse från den svåra katastrofen i bydande ängsland såg den alka saltnärmare den kom men åta rädde sig i sista stunden av den gode mamma som dengången nödigades gjorda ett betydande offer sedan blev vi student och trasslade allt mer inbåde me i självo min affärer men då hade jag åk fått större kraft, flera resurser framförallt med rärfarenhet att rädde me ju dylika svårighet så ledde denna mormorskova som va avseld till något nyttigt det renä motsatsen det genom den grundladdes den ringaktning för penningens rätta värde att hu är alltsedan hyst även som en viss me egenhet förövärsitteri som för sent genom livets hårda kamp kunnat bort slitas man tror att barn och ungdomsåren är o' bekymmärslösheten som den ogrumlade gledjens tid misdag åtminstone har jag erfarit att i barn domen kunna finnas å vell moraliska som ekromiska sorg lika svår att unga som nogansin senare jag kan skä tilla me tyngre däfyr att man då ännu eget i räktligt härdad för livets trid slut på kapitel 7 uppläst av Månsbro Helsingfors Finland kapitel 8 av från barnår till silverhår första avdelningen detta en LibriVox inspelning och realmen egendom för mer information eller för att annumela dig som frivillig besök LibriVox.org uppläst av Månsbro Helsingfors Finland från barnår till silverhår av Anders Ramsä första avdelningen kapitel 8 Stora mormor 1841 hur och ofta har jag ikke stått undrandi och frågande inför det stora porträtten av hänne som hängde i en av salarna på Björkborda och hur och ofta hörde jag icke inom vår krets dock synnerligast av min far berättelsen av hennes dystra levnads saga jag var då ännu blått ett barn men lyssnade likväl uppmärksamt i alla detaljerna som djupreglade sig in i mitt unga sinne och ofta ryrste jag i tanken på det hemska drama sekert har var redan fleria dessa skildrynga förbleknat men nograr har var dock blånligt kvarstanda till mitt minne och kunna kan skjärvgjuda lesare något av intresse Visuskon had givit henne ovanstående namn till åtskildnad från hennes dotter och verklig mormor Enka seden ett halvt sekel både stora mormor avskild från världen och i enslighet på sinn i flera släktled nedervda egen dom mälkele seder i i Björnås okken belegen helt nära kyrkan och den allmänna landsvegen det var inte i blikt gången sedet familjen när den våre och höstflyttande mellans en egen dom i Chimito Helsingfors skulle vika in att avlägga det obligatoriske besöket det har varit ett svårt fel om detta nogån enda gång uraktlåtits när den stora familjevagnen från den allmänna landsvegen svängde in på den bivägg som ledde upp till stor mormors gård togå mina tankar en hastig flykt i det tida som gott till segnare i hört medan mina blikkar följde undrande och frågande på varje föremål det fast den är nu blått ett barn ny år då jag sista gången såg henne hade jag likväl redan hört så mycket om det historiska drama som utspelades i detta hus om hennes själv om hennes oförlikne legarsönhet om hennes stolthet sorgelidanden att min inlmilningskraft var högt uppdriven jag tykte mig då jag kom till själva stället se all detta liksom i levande gestalt allt var härolik mot varje sett annår stedet så förut och hingav mig en känsla allt var förflyttad långt inni det gången seglet i tredje augustavstid ty över det hela låg som en slöj av något stort som var ett men icke mer är bygna den, ett långstreckt gammalt envåningsträhus med högt brutet mansartak vin skupor och grönna fönster lukor enligt med stilen var omgiven av en i terasseran stel och rakagångar gantade av höga jämn klippta syren häkkar och med fyra i hörnen stående, ty bar soller och hattar skurna granar höga segelgammel lönnar och almar stående närmast byggnaden innhölde den i ett mystiskt dunkel vi åkte in på den välvårdade och krattade i gården stannade framför en utbyggd förstuga steg å in i en mörk och kalt ambur det var motåks av ödmjukt idelig en nigande känsle folk så trädde man in i salen ett stort rum med pärlfärgade panelar och blåmålade lärvstapeter är det sena enda stå en oformligt stål öppen spis för övrigt var rum ett sparsamt meblerat med enda svarta kinkledda stålar stelt radade ut med väggarna från denna sal koman in i förmaket det hon sjellö ståra mormol på tre stegs avstånd innan för tröskeln tog emot en djupt wugande nigande och hanschyssande skar även detta förmak var ett stort rum med svängda mebler i råk och kårstil hel förgylda och bekledda mellan fönstren en stor spegelig förgylda ram och dit och bord med marmonskiva över soffan ett antikt ur på väggarna någre gamla familiporträtt från det pudrade perukarnas tid med ena fönster stå ett litet bord helt och hållet aporslin och alltså runda skiva stå komslott och strömmen ställde jag kunde aldrig taga mina blikka från detta bord jag trodde knappt att det i verkligenheten fanns någåt så vackert som denna by av ståkholm och hundrade om i någonsin kunde bliva så lycklig att jag finge skåda originalet i all dess könhet rummet innan för detta var stora mormols sängkammare detta upptogs till betydlig del av en ofantlig paulun omsluten av rika grönade mastraperier som nedföljt från en ståtlig sänghimmel allt vad jag såg tillrå seg i min uppmärksamhet och förvåning ty allt ända ty minsta småsak og så gammaldags og avveg under lite form och färg fra mina föräldrars modernt in rädda hem dock mest såg jag på och undrade över stora mormols själv den för sin könhet fordom vittbrygtade damen og nu nära nittjårig skred endast långsamt och med møda framöva golvet dyngda våren stödde på en tjep med silväkryk och dock var hennes uppsjunt ännu i åldarens höst hård, kall och stålt den stränga bestämda blikken höll oss alla på respektfullt avstånd jag minnes ensåvel hur det klakki mig när jag skulle fram och buga mig och kyssa hennes skrumpna hand och hur jag då darrade som om jag sett en vålnad och en vålnad var hon i självverke från en lång ténsunden tid det var i farmårs å öppna fram det vil kan man ilade i åldarens höstsvullt omslutas byata Helena von Morien var född i 1754 dotter av lagmanen Johan Kristoffer von Morien i Sarvlax som Mälkele samt hans första fru friherinnen Hedvig Helena Kreuz redden i tidig ungdom foreldrøles uppfostrøs hon på Mälkele av sin stränga och allvarliga styrmåder grevinna sjalotterinat nierot och uppveksnet i en bedårande skönhet snart en skjärna innab den sosietet hon genom sin börd och kallada tillhör firar då efter att sträva därmånga hon blev i Ennui fylda 16 år 1770 giftt med åvarande kaptenen sedder mera övärsten för åboléns regiment Johan Henrik Hestesko av Målagård född 1741 det levde i ett av allt att döma lyklig tektenskap tills det upplöste sien med den hemska katastrofen på Sarvottan 1790 historien har övärsdor och fjell sin dom mellande våra höllman fjöre att han var en grundenedel och godmännisja men svag och lett ledd och är utrustad med egenskapar som höves den som ska leda i ett upproar och ett så vitt svevande och vanskligt företag som anjala förbundet det hans ursektan fjöres even ofta i hemmet att han sto under ett ofeklarit inneflytande av sin kusina förtoknaste bän den förslagende rängsmidaren Anders Johan Jegerhålen redan tidigt var jag av annan menning till hans porträtt alla demotet avm dämme hans också stålt, jag hög modig ut och det satiriska löyet över den nogots neddragda munnen gav honom ett drag av hårdhet ironi, jahån från det glada, lycklig och ästvriga hemmet på Mälkele då han i början av juni 1788 i spetsen för i sina åbolänningar till Helsingermalm där even alla det övriga finska regimentarna i det samlatsfett börja angreppet frediks sams fästning under seks veckårs tid väntade det på koningens ankomst och aftnarna tillebragte-officerarna i varann rastelt med att politisera och intrigera klikko Jegerhån smiddesjiklit så som sprängt portens emissarier sina ränkar och framkastade till en början försiktigt ser den allt mera öppete djärvaste planer så den som koningens tillfånga tagande och finlandsjiljende från Sverige under all stat under rysslands protectorat deras förslagenhet och ränkar hade en över för väntansnab framgång snart var nästan hela aftisheåskåren munnen för deras planer och revolterade över det åretfärdiga utan ständarns medgivande börjit anfallskriget mena gesning, motstrevhet og oro rådde bland mādskapet som forder det att åtaföra till sina hemmorter när koningen äntligen i medlet av juli infann sig legerhet hade den nedlagda fröhet i uppråd och förederi redan grått och det var då, nogre dagar efter koningens ankomst som i en förhästskåre destriga händelsen inträffade djärvt steg han jämt övärstarna montgammeri och fornotter inni i sin koning stelt och framförede finnska ofiserarnes protest mot det olagligt börjede kriget samt deras vegrarnets strida heet och ivrig hade han då så sades det, hotat sin herre och koning ja man ser tillom fattat han i rocken och då koningen der vid utropade akta er heesteskå er huvudgans snart sitta löst skall han i sin obetängsamhet och ivär hava svarat med den hånfulla min ja tykkar men se i porträttet sådan tog det eistå i er som eistets makt dette var att röra vid tredje gustavs ämmaste punkt ty att tvila på hans makt var eitillåtet velmåste han för stunden bevestera sin vrede och heesteskås öde var beseglat huru anjela förbundet däreftar och koningen undervek oficerarnes anslag genom att åtavene det sverige tjent av lesaren var fia icke her behöver dröja vid hendelsernas utveckling man har svårt att fattar det förbundnes tryggehålning under det månader som förflöt efter koningens avresa gjorde det inte att rädde sig litade det på koningens mildhet och på att äg en sårdan mängd aardlig oficerare kunde straffas helt oväntat kom däfra resteringsården den utføddes den 27 januari 1789 på en gång över hela landet mot samlinga underdäcknare av anjela förbundsakten aftonen för den dagen kom en liten skara ryttare til Bjarnårdkyrkoby under anförande av en löytenan tvojkt lenter denne troligen någon bekant i familjen följde den aardigheten att skriva till hästesko en biljet med underrättelse att han följen i morgon skulle infinna sig på mälkele för att arrestera över hästen men hästesko vil leibigangna sig av tillfellet att fly han inväntade lungt sitt öde hur han gott kunnat i likhet med kusynen jeger hon klik, ladau och glansensjärna i tid rädda sig stor om mormorsågdena avgudade maken honnade gamle trotsjenare i ninthalm följde med följst i Åbo, där fångarnest måningom samlades från hela Finland och sen i det långa tåget över isen till ekkeröp åland her måste ditt venni makarna åtsiljes avskedet va upprörande och hjärtslitande han sökte lungna att rösta henne men på samma gong hade stor om mormor då utropa till fört känsla av det kommande jag ser det aldrig mer aldrig, aldrig i Stockholm fördelades fångarnä på stadens olika hekten och hästesko insattes på freddighshåg ransakningen infö kriksdomstålen begynte genast och blev longvarig hästesko försvarade sig mannligt och värdigt dock sökte han i ödmjuka ordalag giva en lojal tydning åt sinna handlingar men det är trettå månaders träd hän en hårds trid för sitt liv men flere svårt komprometterande vittnen avhördes slutligen följdomen och blev den 14 april 1790 stadefestavkoningen den lyder på förlust av liv ära och gods för hästesko och trettån å andra regiments chefer och det högsta officerarna som skulle avrättas ha bydeln samt på arkibusering för 63 andra undertecknare bland dem store mormors endesån Johan Gustav hästesko som blev en affiserig 16 ås ålder av sin far förmåts och jämtade andra underskriv och förbundensakten det liv dämda fingor dock rätt i nåde ansökningen om 30 dagar var av en del begagnade sig för att åtminstone vinna någon lindring i domen även hästesko inlämnade den ansökon var i han anropade konungen om miskunduverden totala undergång som därigenam är allénast mig förestår utan även blir ondviklig för min oskyldiga tröstlösa i ståra mormor i sin eneslihet under de långa månader processen i Stockholm utspelades svevande i den kvalfullaste oro för sin mans och sån stundan döde men en gnista av hopp återstod henne och ville gjöra att yttersta försöka trädde deras liv genom en ödmjuk suplik hon den stolta damen måste nedlåta sig till en nåde ansök mig tykkas att jämellan å orden i hennes böne skrift hans hjärta själva under trygt stolthet men inte ett hjälpte Gustavs beslut angående hästeskosbestrafning var orublikt och det bägge nådeansökningarna tillbaka visades obevekligt för jeves sökte konungen sysster princessen sofi albertina att under böne rådårar för må honom att milder dödsdomen var för jeves över rektes kalden leopold och Gustav ett kvede leesomild levnå döv för alla böne alla andra bänådades tillivet blått icke hästesko han som tvivlar på konungens makt han ensam skulle nu uppröva den när gamle Lindholm trodskenaren på sen hösten åta kom till mälkele från den olykliga ståkholmsresen berättade han under tårar och snyftningar för sin förtvivlade husmåder hur och allt tillgått många försök, sade han det gjår så tredde nåd i gøyversten tillåk med den höge herren greve munk, konungens förtrogne vän har det erbjudit honom tillfälle och i nu i sista stund gjordes honom det förslaget att byta glede med prosten Valenius som kom för att givå han om nattvarden och i sårdan för gleden had fly men en presstän skulle stanna kvar i fängelsen men alla sårdan har förslagat ha viset när han bestämt jag tror, tillade Lindholm att han hoppade sig den årsjälva avretsplatsen blivå benåd det nottonde september var bestämt för avretningen tidigt på mårgonen hade övärsdena Paster Valenius under fåtsakramentet och han utføyades sedan vid nio-tiden under stark bevakning till Ladegårds landstorget där fyra stupståkkar stod resten med en liktshista vid varje det vimlade av folk i alla fönster på torget så att 600 mann borgargade som tillbaka jag följde hela tiden vid min nårdige herres sida och när vi komit i avretsplatsen och innom Svetsgården gick han med fasta steg upp på Savotten när han komit dit upp tykte jag att han såg spanen om kring sig liksom sökan det i sista stunden efter honom ryttaren som skulle komma bevinnådningen det så trodde nårdige herren segert att det skulle gå då tog min oo färgetliga herres sitt guldur och rektemäide som minne för trogen tjänst jag greet och snyftade så trodde jag skulle rakt förgås och gärna hade jag då gått till nårdige i värstens ställe så drog han sin trolovnings ringa och rektemäide att lämnas er nårdige fru jämt hans sista kärleksfulla hälsning sedan blottade han sin hals det bundå i ett vit glede varpå han ladde sig ner på stubstokken bilan blikstrade till och det edle huvret följnade i sitt blod när det så var förbi min nårdige herre och vi lagt honom ordentligt i tjistan och svebt ett lakan om honom så föredis övärsdärni från åttar, från kåten av enhjelm upp och var sin sjavott men då kom ryttaren sprängande fram gjennom folkmassen och benådningsplagatet upplästas av övärsdåthållaren mong har det tårar ögonen og såg och bedövade ut even jag gick och det kändes mig var den tyngsta dag jag hän upplevat vid denna resiit av gamle lindholm skall stora mormor gång på gång fallet i vanvakt hon fick en svår nervskakning yra det i det förskräkligaste synar och hens omgivning fruktade den i stän att hon skulle dö småning om åttar säl från sjukdomen hän gav hon sig att den mest förtvivlade avskillde sig helt och hållet från världen och ville hej mera sen ågon tyst, sluten, djupet sårikle då ensam gick hon omkring i sitt ödsliga hemm som föreså glatt och lykligt nu var förvandlat till en såriensbåning den ångest var i stora mormor under nära 20 månader svevat mellan hopp och fruktan för mannen så sån en söde hade gripit even andra dem nära stående personer hästeskås gamla 3 årega mårder älsa fån fient boende på vesålaksgård i santmickelssukken hade med bevande hjärta fölter ansakningens gång med en svag förhopning om rättfärdigande och nåd men när denna sista gnista av hopp släkt svi underrättelsen om avrättningen då var den gamlas kraft bruten mårderes hjärta förmådde ej bära detta slag och hon avlede några dagar efter sånens död stora mormor stivmårder grevinna renata nerot som är det ömmaste bander var fäst vid henne och hennes maki samt ständigt visstades hårdsdäm på mälkele du kade even hon underr kort efter det budskap kommit att hästeskåvar dödsdämt sorgen hade visarligen brutit stora mormor men vore väl därför den fåna ståltheten övermådet borta jag tvivlar därpå personer av hennes art kunde genomgå många hårda prövningar men karaktärens grund blir dock den sama konungen hade brukat sin makt men icke sin rätt hästeskå var icke ledaren ej heller bäraren av idén i dett anjala förbund alla det andra hadde benådats blått icke han vars huvud måste skymflit falla konungen krevde hemmd som mensja icke som svea rikers fyrste der i liger hans året sådan tro jag var hennes uppfattning var det bitra tankar som hon ruvade på och när det i djupet hav sitt indre funnå en genklang i dem som uttals i följande verser vilka i handskrift utdelades bland hästeskås männer så hästeskå du är död gå i en annan värld hjältars antallöka sen sveas lungn och frid vi få fängt sett dig söka du förelste oss från nyd dit huvud har du mist men miste rei din ära dim som ömmhet bära och hata vålda list men det som i dett hop att vinna vansklig når till døden deg har dömt det är guds rätt visa hemmd helt säkat då förglömt din huvudlösa kropp den skal både nattock dag för dera tankar sveva och med dit blod utkreva sin hemmd ut i guds lag den kyla hon spräd omkring hårdhet som stemplade hennes anleddsdrag och liksom höll och en hypnotisk fången i hennes närvaro tydde på att hon icke i sitt inne har vunnit den frid som åren elies sjenkade kvalda sinnet årons kred och sedan sakta fram i fortlöpande tal var under stora förändringar intreffade i finlande av det forna, en gång i likhet med hennes mann, liv dømde anjela förbundne stod du efter örtön rige många på samhällets höjder och så inom armen som i den civila administrationen aktade som medborgare och verkande för sitt lands bästa detta kändes väl hennes som nogen upprättelse åt röst men gjorde också saknade eller den kjärre maken som mycket bitrare en tilskedställelse hade hon dock i den fördna då det deltagande som visades henne av den avlidemannens förra kamerater det sanjela herrar nobland landets främste då det färdades mellan hälsing for sobo att vi kallin på ett besök till den ära vegen belegna mälkele för att betyga sin aktning för den ständig till djup sårig ledda enkan till deras fornevenn, chef eller kamerat som desade sig alltid hålla i tjär hågkomst och saknad det är troligt att dessa teta uppvaktningar av landets stormen mer än annat gåbo anledning till benämningen mälkelehåvet var megen domen i hennes tid som kallades i no soknä icke mindre än 50 och ett år överlevde hon sin man under ett liv i en formig stillighet och tillbrakar draganhet hon lämnade aldrig sitt gods den en dagen var alldeles lik den andra ständig var hon djup sårig ledd år kom mor gingo på detta sätt utan ombexling men det djupas året kunde icke lekas icke ens tiden den bästa lekarens lika fall förmådde det du hon ville dä icke utan rev själv åtar uppdett dä förmåsten en gamle trot tjena ren lindholm ögon vitnett som till sin död borde på egen domen allt jämt och i synne herpå bemärkelse dagar för henne upprepade mil tusen gången för utfölda beskrivningen om avrättningen med alldeles detaljer ständigt en själva till nya frågor och nya tårar sitt hus och sitt gods styrde hon klokt fruntimme det brukade och det talrika tjenare hade ej tillfällig att latas under det långa vinteraftnarna samlades förkymningens inblått går den skvinliga tjänste folk i det stora vardagsrummet där den stock eld flammade i den öppna spisen och vid det tjen satt hon med sin spindrok omgiven av den på mc sidor var vid sin spindrok på sådans sätt sparades på ljuset och övervakades arbetet hur det slåde bestämda njuslagen steg hon upp och legesten bön husfolket sjöngen kort salm var efter elden skulle släkkas alla gå till vila julaftanen firades av henne med tjenarene i samma rum medg bön och salme den enda skilnaden var att hela golvet i omingelse av festen var belagt med ett lagare av halm even av sina grannar innan soknen åtnöt hon mycket aktning dok måste vi deres besök dagas kom så en adel i fru rektes henne i handen och hon inbjöts av tagaplats i soffan var den borjalli eller presst fru skulle denna først gjara tredjupasiliga nigningar däreftar tjysa hennes nords klänningsfolk och hand var på hon anvisades att sätta sig på en taberett dessa icke ärliga fruvarenle man sällar kallades av henne i allri vid sinna namen eller titlar kärra hon eller till och med min lila hon allt efter grad och värdighet det nogra nåt skilnade gjordes detta var tiden som hennes sed och ingen fann där i orsak att taga anstöt hella skremde det från att göra uppvakninga på mälkella hovet ännu kom jag tylligt ihåg huru jag vid det besök familien avlade hos store mormor noga förmanades att buga ett rektligt djup och instruerades i den obligata handtjusningsseremenin samt huru jag ser den måste sitta alldeles tyst rak och stilla på den mei anvisadesstolen samt noga passa på att stiga upp när hon gjorde det det om hon stod måste alla rummet stå så ve gammal som unge barn tillet hos min sanne i då att vreka sig mjuka soffer eldres närvaro eller ett ol tillfråga det blandar sig i samtalet respekt måste iä taga sig i allt och framförallt på omkring ett par kilometers avstånd mälkele ligger hör i la ägendom då bebodd amma jorskon de la mott född fron villebrand det två damarna voro jämnåriga det dogo nästan samtidigt og voro likar tjera vänner som nära grannar när vedretillet brukade de begge åldringarna råkas men e i hos varandre det sådant skulle med för ett större etiket utan på den metralmark i en liten av dem för dessa möten en kom uppföd paveljon i det egen på själva rån mellan deras egendomar vargen underpå funnå sig på sin egen grund och kände sig som hemma hos sig dit styrde det på överenskon men tid sina staplande steg stödde på krykkkäppar och der fingonde både nära sekel gamla i allsjöns rovenskap vid den tjöra kaffekoppen språk om länge sen den flydde dagar och gemensam om innen det var nästan det enda umginge det begge gummorna hade på sin åldersdagar men i det sista hade stora mormor ganska goda skjellskrafter med bibialen hörsel, syn och evenminne synelegast för det som låg fjärran i tiden hon lärare aldrig varit svårare sjuf och avlede lett efter ett paardagars lindriga reylamående i december 1841 vid 88 års ålder men henne bort gikk en av det mest typiska og sista representanten för du gustar vi anska tidevarvet slut på kapitel 8 uppläsda Månsbru Helsingfors Finland