 Vi lever jo i en individualiseret tid, så vores udgangspunkt er ved at sige, at vi bliver nødt til at tage udgangspunkt i dem som individer, altså som mennesker. På Buske Lundskolen i Silkeborg er den pedagogiske tilgang lidt anderledes end på andre folkeskoler. Børnene skal naturligvis lære dansk og matematik som alle andre børn, men de skal også lære at vilde noget med sig selv og træde i karakter. Målet er at opnå en såkald kvalificerede selvbestemmelse. Den pedagogiske grundidee har skolen hentet på Aarhus Universitet, hvor professor i psykologi Jern Tøndesvang har udviklet teorien om kvalificerede selvbestemmelse. Den kvalificerede selvbestemmelse giver ikke en kobot. Den giver en struktural, grundlagsteoretisk forståelsesramme, som man så skal tolge sin pedagogiske tænkning ind i. Kærenebegrebet er altså kvalificerede selvbestemmelse. I Følge Jern Tøndesvang har begrebet fire dimensioner. Udeadrettet kvalificering handler om at lære de kompetencer, der skal tilfor at klare sig i den teknologiske verden. Det kan være evner inden for sprog og matematik. Indadrettet kvalificering handler derimod om, at læret reflekterer over sin liv og kunne finde relevant og mening i sin tilværelse. Udeadrettet selvbestemmelse handler om at udvikle sine sociale kompetencer og de evner, der skal til for at indgå som borgere i demokrati. Endelig handler indadrettet selvbestemmelse om at udvikle sine evne til at kunne mærke sig selv, sine følelser og sine værdier. Når vi har samarbejdet med Jann omkring de her ting, så er det jo det, man kunne kalde barnets allside personlige udvikling, vi er interesseret i når vi snakker om det her. Så det er ikke så meget lige nu, om det er tysk eller matematik, for det har vi selvfølgelig også, og det får de selvfølgelig undervisning i. Men det vi snakker om, det er jo det fældt, hvor vi siger, hvad er barnets personlige alene danser for noget. Og der er det, vi har brug for at kende dem, som de individer de er. For at barn er det vigtigere at være på vej til at udvikle kvalificeret selvbestemmelse. Fordi barnet, når det på tidspunkt skal ud af skolen og ud af deltaget i de større samfunds sammenhæng. Så skal det dels være i stand til at kunne tage sig selv med på råd i forhold til, hvordan det skal vælge, hvilken vej det vil gå. Men det skal jo også have udtillegnet sig nogle kvalifikationer til at jo faktisk have rejelt mulighed for at kunne deltage i de sammenhæng, hvor det så kunne tænke sig at vælge sig hen. På Buske Lundskolen er der ingen almindelige skoleklasser. Alle børn går på allersvandet hold, og klasserne er statet af hjemmegrupper og udgrupper. Hjemmegruppen er børnens trykkebaser og består altid af de samme lever. Udegrupperne derimod at sætte sammen efter børnens evner, behov og interesser. Vi forsøger at lave en daglig dag, hvor vi laver hold på tværs af de her hjemmegrupper, vi nu har. De hjemmegrupper er jo alersintegreret. Men når vi laver hold, så laver vi nogle gange hold for dem, der begynder at læse, og nogle af dem, der er godt i gang med at læse, og nogle af dem, der kan læse. Eller hvis det er op de elste, så laver vi nu hold for nogle, der vil skrive novelle på en måde, og nogle, der vil skrive novelle på en anden måde. Nogle skal måske arbejde med nogle færdige noveller, Martina Hensen, de læser, og nogle skal selv lave nogle noveller ud fra noget, de har læst. Så bliver vi børnene om, og vi introducerer de her hold for dem, og så bliver vi dem om at vælge at være for nogle hold, de tænker, der er med til deres læring. Og ved de små bliver de selvfølgelig gerede mere, end ved de elste. I Antøndsvang mener, at folkeskolen de senere har haft et for ensidigt fokus på de kompetencer, der handler om at kunne klare sig i den teknologiske verden. Altså kompetencerlige indenfor for eksempel matematik og språ. Det, der er gledet mere ud af opmærksomhedsfældet, er, at det er et spørgsmål om de øvrige sider af børnenes lærings- og udviklingsproceser, som vedrører det her med, om de bliver reelt set i stand til at samarbejde med hinanden, om de reelt set udvikler kapacitet til at kunne forholde sig til med sig selv, hvad det faktisk er, de skal sige ja, og hvad det faktisk er, de skal sige nej til. Og det her med, at udvikle disse kapaciteter er noget, som i mange sammenhængel lærerne må tage på deres, hvis det er nogle dygtige lærer, så kan de tage det på deres egne skulder og prøvergørende, fordi det ikke bliver prioriterede for politisk hold i forhold til skolen. At have en videnskablig teori, som baggrund for pætagogikken kan følge i Antøndsvang, gør det enklere at drive en folkeskole, der altid vil være kastergold mellem forskellige politiske dagsordner. Ved at få funderet sin pætagogiske tænkning i et grundlæggende begreb separat, så får man en plattform, som gør, at man både bedre kan forstå og indtålge nye tiltag, og samtidig har en vist robusthed over for ikke bare at skal lave hele pætagogikken om, fordi der er nogen, der får nogen idéer om, at man skal lave skolen på anden måde. Men for den måde, robust gør skolen mod et by, som jeg så kalder en kenguro-skole, som hele tiden prøver at flytte sig efter de venne, der blæser for, hvad skolen skal. Så vi forsøger tilbydende skole, som har mange forskellige læringsrum, hvor vi i løbet af den tid, de er her, så skal de blive dygtige og dygtige til selvom og finde ud af, hvor de skal gå hen for at få den læring, der er vigtig for dem.