 ספר הקבצנים, פרק כפביו This is a LibriVox Recording. All LibriVox Recodings are in the public domain. For more information or to volunteer, please visit LibriVox.org Read by Omri Lerner, Jerusalem פרק כפביו מתוך ספר הקבצנים מהתסופר שלום יעקוב המוביץ' המכונה מנדלי מוכר ספרים אמת, דעתי, לא הייתה נוחה מאוד עשה ואף על פיכן נשתקעתי שם כל ימות הגשמים בפני שלא יכולתי לצאת משם לדרך רחוקה עירום ויחף וכיוון שחום השמש והקייציה ממשמש עובר להתעורר ערוכי בי ולא הניח לי לשב שם במינוחה לשעבר היה הקייצ אצלי דבר פשוט כמן הגו של עולם הקייצ קייצ הוא לא הימים ארוכים, אור וחום לרוב וירק עסב בכל מקום אם כן, הגוף נהנה וחם לא הבאי מאות רעות בשדה אם כן, יש חלב, גם גבינה וחמאר גם יש בצלים, משומים, צנון ושאר ירקות ויהודי, אני, אוכל אותם עם פיתו ועכשיו, הקייצ נראה לי בפנים חדשות כביכול ניתן לו פוי היה מלחש לי ומעיר בליבי הרגשות מופלאות ומנהיגה הגויים משונים מעורר ומזכיר לי אותה את הגיבנת שלי כל שיח, כל סמך וכל גל ציפור היו מעוררים את דעתי עליה ונוסעים לי שלום ממנה ואני אינים מהרער אל הבא ומדמה לי שכך הייתה יושבת עםי כך הייתה מביתת בי כך סוחקת וכך שווחה את נפשה דמי היו מרפטיחים בי מרש חורה נאימה נפלא עליי ולבי מתגעגיה ונמשך למרחוק למרחוק מה עניין קייצ אצלך שילה וגגויים ואם הוא או אילה אחרת גרם לי את כל זאת דבר זה לא ידעתי אלא זה היה ברור לי שאין שלום בעצמאי ולא לכינם הוא מיום ליום נתמעתו כוחתי ופניי נפלו מאוד וישקה אמר ליון תל פעם אחת מה לך שכך פניך ראים חולי אתה את אמרתי לו משים שתי ידי על ליבי הלב כואב אמר ליון תל ברחמים אין רפואה טובה לזה מאכילת פת ומלך ליבי נמוח ונמלך גם בלא מלך אמרתי ליון תל וגונך לבי הומה לי מתרגש ומתגעגע ונכסף ולא ידעתי מה לי ואני ידעתי אמר ליון תל בלאג נכסוף נכספת לכיסלון שלך לסירחון הנהר המסולה בירוקת שעל פני מימב למקום זה שהעניות סוררת שם והבצלים נותנים ריח אל נפיש כתבייש קום בלך לחלים קום חזה לא היו ימים מועטים נפטרתי מיון תל חברי והלכתי לדרכי הייתי מהלך דרך כפרים ועיירות ואינאי משוטטות בכל מקום שמה אמצע שם אותה הכנופייה הרשעה והגיבנת ההלובה שלי לא יכולתי להשיח דעתי ממנה אפילו שעה אחת והייתי מההרבה שושנה זו בין החוכים מהשלומה הלובה זו מיינודלה אם אין ענילה מילה קשים היו עליי תנתולי הדרך במקומות רחוקים ובן בני אדם זרים ויותר שהגעתי קרוב לתחומה של כיסלון ונח לי ביותר אור הוא אינאי כשראיתי את יהודי מקומינו דיבורם, הילוחם נהגיהם שיעשו נפשי יהודי מקומינו באמת חביבים ונעים פשוטים הם, בלא שום חוכמות כבני אדם אחרים הוא חם נמוכה ונפשם שפעילה ואינם משגיחים חדילה בנימוסים מקובלים בהבלי עולם אלה פה לך דבר הוא קרא בגרון בכל כוכחה חותם לך גרוף אותו וכנחו בכנף בגדיחה או בבית ידך מלחוש, משום למה יומרו, למה לך מי שיסתניסו ואין דעתו נוחם איזה יעץו מנהר ולא יראה, יעתו מוזנר ולא ישמע אבירו של מקומינו השיב נפשי והתחזקתי ובלב נכון בטוח באשם התברך עשיתי דרכי בבוקר לתוך יער גדול שם התלתי את תרמילי מעל שכמי, פשטתי את קפותתי, ונשתתחתי מלוק קומתי תחת העץ, בין אסבים גבוהים, ושחבתי לי בטח ואין לי חושש כלום לפי שאין לחוש כאן חלו ואין כל חידוש כאן חלו היער, ייער, ככל היערים האילנות, אילנות האסבים, אסבים, והציפורים ובכן אפשר להתנמנם כאן בהשקט ובטח ולנוח מתלתולי הדרך ואני פהק ועוצה מני ותנומה על אף-הפאי ואלי כל נשמע ככל צעדה וקשקוש עלים יבשים הכל הולך וחזק והצעדים הולכים ובאים מה זאת? תמיה אני ורוצה לפקוע חני ומרוב יגיעה עבריי כבדים עליי ואני שוכב כאבן דומם אין לי שומע עוד כלום שקט עוד מה מה מסביב ומנוחתי נעימה ולאחר שעה קלה של קורה תרוח שירה עצובה חשאית עולה באוזניי וכן דומה לי שכבר שמעתיה שירה זו יש בה מעין ונועם ביחד ממלאה את עיניי דמעה ואת נפשי רגשי עונג והייתה לי כגשם ונוגה השמש הבאים פעמים כאחד ופתאום איך זה כולי בסע הראשי לא ידעתי מי וכל בהלה וואתה שמעתי אני מתעורר מהירה ומציץ מבין העשבים הסובכים עליי והנה כד מלא גרגרים מפרי אדמה מותל על הארץ לנגדי וממנו וההלה קדמות אישה מרטיעה והולכת ומביטה לאחריה ביראה ופחד ומייד נתיישב לי הדבר הזה פלונית זו הייתה מלקטת כאן גרגרים בשיר וכל זמרה ובשעת מעשה איך זיקה בהיסח הדעת בראשי ונתבעלה אני עומד ממקומי וכד בהולך להחזירו לידע לא הגעתי עדיין למקומה והקד נפל מידי ואני כמתורף עוד מעט ואנו עומדים שניינו אני והגיבנת שלי צמאים וסמכים כל זה נעשה בהקיץ ולא בחלום רואה אני בעיניי אילנות גבוהים לפניי וליהן ציפורים מדדות פותחות פיהן בשירה ומשתתפות משמחתנו שניינו מאושרים וסוחקים בדמה שניינו תוהים על פגישה זו וכל אחד ממנו מספר מה שאירה לו היא מספר את צרותיה שתקפו עליה המשעת יציעת הכנופייה השתקד מתוך אותה העיר בחשאי יציעה חשאית זו הייתה נעשת בעת יושל הממזר היא רקבו עצמר לא, לא היה ניחה שתצאי אישתי ממני בגט כדי שלא תהיה מציקה לא שייסענה הוא רצה בסומית ולא באישה סומית את הממון מטובת הנעה שמגיע על ידע היה מבקש לו לעצמו ואת הכבוד להיות בעלה מחלה אחרים ועוד נתכוון בזה להרה גם לי, שלא אפתר מאישתי ועל קורכי אשב בטל שרוי בלא אישה כל ימי קשה הייתה עליו היידידות בעיני ובנגיבנת והיה משתדל ועושה כל מה שבידו לבטלה שלא תלך בתתרבה וכיוון שעליו בידו להיפתר ממני התחיל מתאמר באישתי ולעשות בה קרצונו מידעתו שאין תקווה לה להינצל מידו שעה סומית ויחידה בעולם מה תהיה לה לאחר ימים מעסבה ומסר אותה לאותו סבא אשמי שיחזיר אימא על הפתחים ויעשה במעשה הוא כמו שעשה לשעבר בי הממזר היה מצערה מאוד ומקה אותה הקה ופצוע והסבא אףו שלט בה ביד חזקה הוא שחרו פניה וזקנה קפצה עליה כל השנה הייתה הכנופיה טסה בעולם מסיימת הגיבנת את סיפורה מתהלכת מאיר לעיר והיום בבוקר עמדה לשבוט כאן ביר והיא יצאה מתוך המכנה ללקוט פרי אדמה ומצאה פרי נחמד אותי בכבודי ועצמי ואני מספר לה כל מה שעירה לי עכשיו אמרתי לה אני הולך לחיסלון ונתיתי מדרך לתוך היר היום בבוקר לשבוט בו גם אני אמרנו שלא נתפרד עוד ולהשתדל בכל מה שאפשר שאישתי תסכים לקבל גטע מידי ובאים לב נתמלט שנינו מתנופיע זו ונצפה לי שועה מה יעשה השם לנו ובאים ונהנים כל בייר נשמע כל קורה בכוח ואמרה לי אגיבנת זהו כל בני הקנופיה שמחפשים אותה וקוראים לה ואחר שרק עלה עבר עלינו אחד מבני החבורה והציץ עליי בחרפה אוקם פניו ומלגלג עמדנו ממקומנו והלכנו בנחת ומגד לחורבה אחת בהתמלון לשעבר ראיתי בתוך היר הגלות ידועות לי מעל מקום פנוי מוקף עילנות מדורת אש גדולה וסביבה בני הקנופיה יושבים וסמיחים יד הממזר שלוחה לי בראשונה נותן שלום לי ואומר חייך שהיו לי גאג ואימא לך רבי פישל תעיד עליי כמעה עידים קשרים ויד כל בני הקנופיה באחרונה זה אל זה קורה בואו הוא נקבל פני הנגיד ומכל צעד ממיני ומסמולי נושאים לי ברקות שלא משונות עם מקות חוויתות ומהלומות עד שנפל קובעי מעל ראשי ועד שאני עומד ומקבל מקות נאמנות וראש לי חפוי לפי שעה מפקפותתי אישתי ממהר איתובה וקוראה בכל שסון איכנו איכן פישקה שלי שמחת אישתי ציערת לי יותר ממקותיהם של בני הקנופיה שמחה זו לא יפה לגט מותב לי אומר אני בליבי שתסנעני ככל איביי הרעים האלה אבל היא באחת פישקה פישקה שלי נפשי הייתה סולדת בהקשרי איתי הבניבולה אישה סומית וזכנה כחושה ותשושת כוח איכן משמן גופה ובשרה איכן לסתותיה השמנות ואהיה איפה פיה בקושי הייתי כופה את עצמי לשאול בשלומה מתנה הנימוס ולומר לה מה שלומך מתיה יפה אמרת לי פישקה לשעבר טובים היו הימים הראשונים לנו בחיסלום הכל ידעו אותי שם והיו מרחמים עליי ונוהגים במינה הקבוד אמרה להישתי בכל רם כדי שהכל ישמעו מעמדת פנה הבגעבה וגונחת מיליבה כיורד מנחסיו שמספר את קבודו ואת גודלו בימים הראשונים די לנו בן דודים והירינו ולבעלי בתינו למשמע אוזני דיבורה זה חשכו עיניי ונתאבטו פניי ואף הממזר עיו ואף ענב ודי שהיה מתיירה שמה הגזול ממנו את זו שעושה בסחורה והקפח פעם נסתו הוא מתמלא חיימה חרק עליי בשינב ועמד והלך בזעף נשים הובוטולות היו הסוכרות אצל המדורה בשפיטת כדאירות והפיית בולבוסים והבחורים יש מהם באים ומתקרבים להם וצובטים אותם כאילו אחר יד ומנבלים את פיהם בדברי להיצנות אנשים כועסות כביכול ומוכנות להקעות את שיני הם הללו עומדות ומקללות אותם ומסיימות בזכו גדול והללו בורחות כביכול ונתפסות לרצונן בידם כתרנגול את זו שבעצמה אני מסרט לתרנגול ובא תחת כנפיו כשהוא נותן בית אינב ומקבלת בההבה ניקור זה שמנכר לבירושה ויש מהבחורים הולכים ומתפזרים בירור זה מתפרקד על גבי עסבים ונרדם וזה מתליעת בגדור זה מתחכך ומפלא את כילה והללו מתגוששים ומתאמצים לנצח איש את חברו בקיצור הקבצנים שסים וסמיכים אישתי חובקת אותי בידע מתרפקת עליי באהבה ופיה כנחל נובע היא מפתפת מקובלת על רוע מזלה מספרת כמה נסתגפה ביסורים ובעינויים קשים והנה מבקשת אתה מילה שעוציאה מיקף העריצים הקבצנים הפרשים האלה לחיות עם הקדת ישראל עד 120 שנה היא מדברת ואני משיב לה בשפה רפה ומבקש המטלה להיפתר ממנה וכשקלו לה דברים וערכה לנו האישיבה במקום אחד עלה בידי להימאלת מידע קראתי להגיבנת שלי להלכתי מה בחשי ונסתרנו בחורשה שם היא רצאתי לה את ענייני שרה רה ומאוד בדבר הגעת אין לדבר כלל אשתי לו טובה ולא תשמע לי ותדכה דבר זה בשתי ידע ולהישב בחמופייה של הרשאים אף זה יהיה אפשר שילמלך, הלו אני מוחר את עצמי לעסתן ושוב עליי להיות דוב מרקד בידי הרמאים בקרצונם ובכן אין לנו אלה לברוח מזה בחשי וחועיל בדעתם של בני הקמופייה ללון פה הראה לנו שעה מוכשרת לבריחה יותר מילה אל הזה ומקום מוכשר ביותר לכך מייער זה ועד שאנו יושבים ומאינים בפרטי הרצא עזר נראה לנו מרחוק הממזר כולך ונוהג שני סוסי ואמרה לי הגיבנת עד שהיא קרה ולנו וירא אותנו יושבים ביחד מותף שנקדים ונתפרד זה מזה ומיד עמדנו והלכנו איש לדרכו בפני עצמו סוף פרק כפר ספר הקבצנים מעט מנדלי מוחר ספרים ספר הקבצנים This is a LibriVox Recording All LibriVox Recordings are in the public domain For more information or to volunteer please visit LibriVox.org Read by אמוי לרמאון ג'רוסלם פרק כפזיים מתוך ספר הקבצנים מעט הסופר שלום יעקב אבא מוביץ' המכונה מנדלי מוחר ספרים מעימת הממזר עליי הייתי פורש קנופייה וישבתי לי מנגד תחת השיחים ובשעה שבני הקנופייה היו עסוקים מדברי הוללות באה הגבנת ולחשה לי שהממזר ממלך לצאת לדרך עם כל הקנופייה היום עד שלא תשקה החמה ואלה שני עשוסים שביאים או גנובים הם ובשביל כך הוא מקדים יציעתו מן המקום הזה ובכן הוא מנוס עבד ממנו הגבנת העמיד עליי עניה מהרהרת שעה קלה ואמרה התחזק פישקה עוד יש תקווה לך עובו להחרובה והתחבש שם על התקרא ובשעת רטימת ההגלות ובני הקנופייה היו בהולים ותרודים ומשועממים אשתמת מהם ועבו אצלך ונמתים עד שהלכו לדרכם שומעתר לח פישקה ועל תעמוד לא שהיתי רגע אחד והלכתי להשתי לא הייתי מחוייב ללך קודם הפרידה אמת היא הייתה עלובה ומללה מאוד אבל מכרם לה את זאת היא התחילה בקריאת הקשר שבינינו והקרה היה הולך ומתרבה עד שלא יוכל עוד להתאחה כשם שלא יתאכו וארץ לעולם מדעתכם תבינו יהודי החביבים כמה התרגשה נפשי בכנסתי לתוך אותה החורבה לאחר הרוב צער ויגון רצה הקדוש ברוכו להזמין אותי ואת הגבנת בפונדק חרי ושמם שבו יוטל גורלנו ונתחיל מעטה לחיות חיים טובים להעלות על התקרא ופני שהבית היה נמוך וחוטל אחד לאחוריו הגיע עד לארץ התקרא הייתה מרוסקת בחמם קומות ומנוקבת כחברה עד שאפשר להבית משם לתוך הבית אני אושב לי בקרן זבית וממתין ולבי מתפעם בי דוחק אני את השעה ורגע ליום רגע ליום יערך לי מאזין ומקשיב לכל פנועה קלה כל קשיה ויש נדמה לי ככל צעדים, הנה היא פוסעת הנה היא הולכת ובאה וחמדומה לי שכל העברה עולה לי מתוך הבית היא אוהור זה שכולה הוא והיא קוראלי זיא עזה נפשי וקור וחום של קדחת ממשמשים בי בעיר בוביה אני רוצה לקרוא לה אבל מקוד זה רוח הדיבור נסתלק ממני ובאותה שעה אני שומע מפורש את שמי ואני מבית דרך הסדק ורואה את מי אתם אומרים ראיתי את הממזר ואת הסבא טוב, אתה הלך את זכורתך אמר הממזר תן דעתך שהמחשפה הסומית לא תשתמת מידך שומעת? אל תתיירה והרי זה עשיתי לה ועיני מתיירה אלא שלא תתנבל זו המחשפה שוכבת עתה כמייתה ועינה יכולה להזיז אבל ריה כך היא כיתי היום ואת החיגר הסמרטות הזה אתול עליי אמר הממזר לא אוכל לראות את פרצוף פניו ככה ניסוני אותו הרי אני מוכן להיפרה ממנו יש לי עמור חשבונות ישנים דומה שסוסכה הגנובים של יהודים הם אמר הסבא דלים הם אוכושים אקומי גא ודקי גרון סבוכי פאה וועלי פיקה ותחתוניות כבעלי צורה עובריות יפות שלנו תת מקמק לשונחה זק כן השמי אמר הממזר מותר שתלך ותחפש קל בחציפה כאן בבית ועל גבי התקרא שם התמצא מחשירי אגלה ישנים שיועילו לנו החרובה הזו הרי הייתה לשעבר בית מלון אוכים וועלי אגלות אינוות מבט נפלו עליי וחימאת פרחה נשמתי מפחד אחת מרגליי הייתה רוטטט ונתקלה שלא מידעתי בתקרא שני החברים הללו תולים איניהם למעלה ותוהים שעה קלה ואחר כך הם אומרים פחד אבק זה פורח מן התקרא מהו דבר זה צריך בדיקה זל אף ההחזת לי חשכו עיניי ונתבלדתי ואני כמרחף ותלוי ברפיון עוד מעט הוטלתי מעל התקרא לארץ והריני שומע כל מחרזת עליי בכל תאורי כבוד ואומרת ברוך הבא רבי פישל נפכחו עיניי וראיתי את הממזר עומד לפניי בתוך החוכבה ומראה פניו נורא כפני החתול בשעה שהוא מזמין עצמו לחנק את טרפו את הסבא לא ראיתי עוד ואני והממזר שניים אנחנו בבית אתה אתה אמר לי הממזר אמור וידוי מה שהיה לי לעשות לך השתקד שם במרתף עשה לך עכשיו כאן פייבוש זוכר הכל ואין שיחה לפניו אני נופה לרגליו בוחה ומבקש מלפניו על נפשי אבל הבחייה לבטלה אין תפילטי נשמעת הוא מוציא סקין מתיסור ונהנה לראות איכנים מרטיט ומפרבר בכל עבריי אני מפתח אותו ביהודים טובים להתיד לבוא בעולם הבא ונותן לו במתנה גם חלקי לעולם הבא והוא לאותה שיינב לי ושותק מניח אני את האנוגי גן עדן הוא מתחילי הים עליו ביסורים של גהינום ובעון השמיים שהמקום יענוש אותו וינקום ממנו דמי השפוך והוא מצמת ונושך ספתיו הוא מניף סקינו למעלה עוד רגע וסקין על צברי ופתאום הוא ניחז באופור וכל היום קורה לו ערב ידחה הממזר עומד מבועל ומבולבל הוא מבית בריעדה לאחוריו הוא מייד התחזק ושאג קערי צעי חצופה נשמע כל ברמה והכל כל הגיבנת מהריעוץ עילה חצופה גוער בהממזר ודמה ורותחים בו על טבעיני לידי ניסיון עמות האימו צועק את הגיבנת כשהיא אוכזת עדיין באופו של הממזר חצופה צובח הממזר והתיל אותה מעליו בכוח עד שנתגלגילה על הקרקע כחדור רבי פייבוש אמרה לו הגיבנת משתתחת לפנה ובוחת תמרורים פורסת כפיה ומתכננת לא שיער פממני ומבטיחתו חיי עולם וחיסי חבוד בגן עדן ייציץ עליי הממזר ואמר צר לימה עוד שלא זכיתי לערוף אותך כאן בחשי בריאה סרוכה אבל אם שיחק לך מזלחה שלא אמך אותך ככינה בסדר נקל או ענקך לפותרך בלוחלום אי אפשר בתוך כדי דיבורו הוא נוטל את החבל הקרוך על מותנב קופת ידאי ורגלי ואומר שחב כאן קלבה ועל תשמי הכולך שחב כאן גדי כפות שותק ומחריש עד שתצא נשמתך ראי זרטיחה רבי פיישל ואם צעוק תצעק ושמעתי והרגתיחה ושמע יתרחש לך נס וזכות אחת האימהות על אין השלום תעמוד לך ותצא מכאן חיים היא זהר ואיזהר שלא תראה את פניי שביום ראותך את פניי תהק הפרטי ותלך למיטה ולאחר שעקד אותי באצל הגיבנת שהייתה מתפלשת בקרגה מיללת וסופדת עליי ותולשת שער ראשה עודפה ברגלו ואומר לבין זיפה אילך, חצופה אכן ידעתי, הכל ידעתי זו הייתה לכם כאן ועידת דודים ועידת חתונה חשאית בלא חופה ובלא חלי זמר כאן על התקרא הראי עד בטולה פרוצה ובפניי עד חסידה ותתייפי בצורה של רבנית מעטה עידה מה הסלח חצופה ובשעת דיבורו איך זיק בה בשתי ידיו ולאחר שהפך פנה ולאי וציווני על השתיקה חפז ויצא אימה מתוך החורבה ייסורי גהינום סבלתי באותה החורבה אש קדחה בקרבי ותיקד עד מעמקי נפשי סמרו שערות ראשי ודקרו לי כמחתים ואני כמוזהר על השתיקה לא הייתי ראשי לבקות ולשמיע כל ולאחר כמה שעות הגיעו להוזניי כל רע שופנים וכל המולה של בני אדם וידעתי שהקנופיה החבלנית זז הממקומה ויוצאת לדרכה ובתוכה, אוי, גם ידידות נפשי הגיב בנת העלובה שלי וכך שחבתי נעקד בידי וברגלי כרחל נעלמה ואינאי מקור דמעה החבל נשקה בבשרי ומי נדנות כל שהוא חתך את גופי כאזמל ולא עוד אלא שצמטת לי גם הצמא ואמרתי בקיצי ומתוך כאבי הגדול וגם מסברה שהקנופיה כבר נתרחקה והלכה לה לא יכולתי עוד לכבוש עצמי ונתתי כולי בבחי שם עוברים ושווים והייתי צועק וקורה עד שנחר גרוני ותשש כוכי אי אפשר להיות לצעוק כבטחילה אלא צועק מעט ופוסק וכולי הולך ונפסק נשמתי יוצאת ותלויה לי מנגד ומלך המוות הולך ובה לתלם ממני מרגיש אני שקרב כיצי ואמות בלא איתי התאמצתי בכל שערית כוכי לצעוק בפעם האחרונה ואמרתי תהל לי צעקתי זו התקיעה הגדולה עם שקיעת ימי חיי אבל הקדוש ברוך הוא שלח אותך רבי אלתר ואתה עמדת עלי בעת צרתי והצלת את נפשים עם אבט סוף פרק אף זיין ספר הקבצנים מוכר ספרים ספר הקבצנים פרק כפחת This is a LibriVox Recording All LibriVox Recordings are in the public domain For more information or to volunteer please visit LibriVox.org Read by Omri Lernau Jerusalem פרק כפחת מתוך ספר הקבצנים מהת הספר שלום ירקוב אברמוביץ המכונה מנדלים מוכר ספרים היום פנה השמש שקעה וסוסינו מתלבנתים ובאים לההר ירוק שלפני כסלון הלאה הוא נודע כמעט בכל העולם שיר קדמוני יסודתו בהר ירוק זה מקובל לכל העם מדור לדור הכל יודעים אותו וכל האמהות והאומנות מיישנות בו את התינוקות אימי נוחה עדן אפי הייתה אומרת לי בקטנותי שיר זה על זה הההר הירוק על עסבים גבוהים זוג אשכנזים עומדים ורצועות בידיהם ארוכים אלה הגברים ומלבו שהם קצרים הבינו מלכנו השיר הזה השיר הזה הוטב לי מכל שער השירים מייפה ומנעה היה ההר הירוק ביחזיון ילדותי סבור הייתי שהוא אינו גוש אפר ממש כההרים פשוטים אצל עיר מולדתי אלא הוא קרוץ מחום המשונה לא ידעתי אכנהו והוא כהר הזיתים והלבנון מאפרות ארץ ישראל ואותם האשכנזים נדמו לי כמיני ברועים משונים בהמות בהררי אלף במחילת כבודם אמרתי אלה הברועים המשונים הם לחיסלון העיר מה שסמבטיון ליהודים האדמונים הם והוא מעכבים את הביעה הם במלכות והוא באבנים הבא לחיסלון לא כה אין נקי וסבבתי בעולם והייתי גם בחיסלון קניתי דעה לראות הכל כהוויתם והבין אותי פשוטו של אותו השיר ההר היה רוק הוא פשוט אפר מן האדמה והיינו ירוק כל כך וביותר הוא אחור מיתית וזוולים ואותם האשכנזים שם הערוקים נאמרו כנגד אותם בני אדם ופושטים אצבעותיהם בחבילות של אחרים ונהג המקום הוא שהרוכים נכנסים לחיסלון מחוסרי חבילות ואלה שנעשו בעלי ניסיון ויודעים להיזהר כיוון שמגיעים כמה מילים לפני כיסלון ליבם על חבילותיהם העיניים ממהרות להבית מאחרי הקרון והידיים ממשמשות בחבילות ובקיס ורוחסים את הקפות היפה יפה בכל קפטוריה כל זה לא אמרתי אלה להודיחה כשהגענו להר הערוק מיד הרגישו כל עברינו לרבות החותם את כיסלון מרחוק ולאחר שקיימנו הלכות בדיקה במשמו שידיים ובסימת עין ובפריפת קפותותנו נזכרתי בפישקה משומם בנפש אגומה אני משתדל לנחמו לעמצו ולחזקו בדברים טובים עושה עצמי שמח כביכול ומסיים דברי נחמה שלי בדברים הבאים בסופו של אותו השיר אבינו מלקינו שמח ליבנו נשמח ונשיס נשתי אסיס נוכל לביבות שמינות וטובות ולא נשכח אלוהינו הול ימי חיינו אל תדאג פישקה את אלוהינו הטוב אין ראוי לשכוח אל חנון ורחום הוא וידו להושיע אשלחה רבי מנדלי והודי איני אמר פישקה במר נפש למה הזמין האלה טוב שוב את שנינו העלובים כדי להפרידנו מיד למה העיר פנה ולינו כדי שיחשך לנו אה קלה ביותר נראה שאין דבר זה נעשה אלה להחיס אוי אוי יצאק להחיס את מין את שני בעלי מומים הלובים מלידה ומללים ונדקיים שנוע חייה להם שלא נבראו מלכיות חיי צער ויגון אלה אני לובש צורה של חסידות וירת שמין מנעה נעה בראשי ואומר אדם אסור להתיח דברים כלפי מלא אין להרהר אחרי מידותיו של הקרדוש ברוכו חיוצה בהם דברים לאין שיעור ותשובתי זו לפישקה לא נאמרה משום שמצאתי הנכונה וטובה אלה משום שלא לשנות ממנהגו של העולם כשאדם מתרעם מתוכרוב צער ויסורים רואה חברו את עצמו ואמר לו דברים מוסר ולתעון כנגדו אפילו בטטטי גרידה כשיצאתי אידי חובת המוסר באמירת טטטי מיד פתחתי את פי ואמרתי לו לפישקה בלשון בני אדם אמרנו לפישקה מה שמה של אותה הריבה אתה הלוהית הקורלה גיבנת עכשיו אני רוצה להידע מה שמה למה לך אמר פישקה מעמיד פניו עליי בתמיהה גדולה פרסום שמע של הריבה בדברים מעין אלה לא לחבודה הוא שות, תשבע עולם אמרתי לו אם מדי את שמה אפשר שתגיע לטובה אני לא תמיד מהלך בדרך ואפשר התגלגל הדבר על ידי למצוא את עבדתך אמר פישקה בשמחה ומיד נשמע כל ענחה לכל נפילה ביחד הייתי ונבחלתי אלתר מוטל על גבי ההגלה ונענח ופניו מלבינים קסיד מה לך רבי אלתר אומר אני לא ומאוררו אפשרתי טעם מהתיאם חלשתה בי, אומר אלתר ויישב שוב על מקומו ומה שמע של אימה אמרתי לפישקה ומאיזה מקום היא שמת ידע יודע אני ויודע אמר פישקה הגיבנת בילה סיפרלי שהיו קורים לאמה עלכי ואפזות שאימה נתגרשה מבעלה בעיר בתלון אימה הייתה מספר איתמי דבר זה ומתרגזת מי הוא זה ומה שמו של אותו הבאל שנתעלם מבשרו מביתו הקטנה והכריה הכריע אותה בילדותה שמה יודע אלתר אדם קשה זה בעירך מי הוא ומה שמו אלתר יישב נדהם פניו נתקר כמו פיו פתוח ושותק שמו שמו אמר פישקה משפשפת מצחו כמתמצ לזגור נשכחות אמתן מעט כמדומה לי ששמו אלתר צעק אלתר בכל נורה ונשתתך מלא קומתו על ההגלה כך כך אמר פישקה מציץ על אלתר ואינו מבין למה צעק כמדומה לי שחניכתו יקנז אימה הייתה דשה בשעת כעשה את בסרה של ביטה והשוממה וקוראת לה יקנזית ביטו של יקנז עכשיו עוברר לי מה היה לו לאלתר למה נתרגש כל כך ואני נרתעתי לאחורי כנכבי ברותכים אלתר בוחר ומקב ידוע לי בו ואומר אומנם חתתי אני, אני השימותי את חיייה כי דבריה כן הוא אבא שחת אותה ובשביל כך יד אלוהים נשתלך בי איתרם מזלי ונתקפך פרנסתי ובכל השרפני לא הצליח אני משתדה לנחם את אלתר מקטין את חתתו ואומר שהוא אינו אלא בסרבדם יצר הרע סוכן בנו, בני אדם אפילו צדיקים גדולים אבות האומה נשמעים לייצר הרע בענייני אישות ואינם יכולים להתגבר עליו מצינו צדיקי עולם שנשים השלו בהם ואסום אדום לרגליהם אמרה האישה ולא חסו על זרעם מאישה אחרת ועמדו וגרשו מפניהם פישקה יושב ותוהה וכל הדבר הזה נראה לו תמוהה ומשונה מאוד ובנחך וכך והיא ערב והיא לילה הכוכבים נוצצים וסוקרים לנו משמי מרום בפנים מאירים ומקצה השמיים הלבנה עולה כמו מארץ וופני להבים פניה דומה שהיא אינם הביתת אלא עלינו כי לכך נוצרה ונתנה ברקיע היא, וכל צבא השמיים העליונים להעיר לארץ ולדרים עליה בעיירות ולהולכי דרכים אלתר התעודד וישר ואמר הרי נינשבה בחיי העולם שלא עבו לביתי לאישתי ולבנה בבטלון ולא עשי את ביטי הבטולה עד שאמצע את ביטי העלובה מאישתי הראשונה השמיים והארץ עידים הם אני הולך מיד לבקשה ואוי אוי למי שיהעמוד בפניי פישקה נופל על סברי אלתר מגפפו ומנשק לו בלא אומר דברים ואחר כך הוא נותן כלו בבחי ותחנונים ואומר אוי הצילונה הצילו אותה אלתר קופץ מעלה הגלה שלי ועולה על הגלתו אומר לנו שלום מרחוק חובת את סוסתו והולך לדרכו ואני מחרישים ושותקים העצבות תקפתני ולבי דוואי נסעתי אינאי למרום והנה הירח והכוכבים מהלכים בגוב השמיים רחוק רחוק מאיתנו בני אדם ופניהם אינם עוד אליי כבטחילה מה אנו כי ידענו ילודי אישה כי יחשבונו חובת אני אצוסי את הנשר במרכבתי שייתריח את עצמו והנהלנו בדרך ובשעה מאוחרת בלילה עברה הגלתי על אבני נגף וצורי מחשול בחוצות כיסלון בכל רעש והמולה כל מבסר מבסר ואומר הקיצו בני יעקב ושימו עוד שני יהודים באים לחיסלון סוף פרק הפכת סוף הספר ספר הקבצנים מעט מנדלי מוכר ספרים