 ולמעשה, אני חושב שאפשר לחלק הזה לשניים, אפשר לראות מצד אחד את התוצאות הערוקות וך של ריכוז הכוח בחולים שזה התהובכינו, על מנת להביא אותם להפוגות עמוקות, אפשר לראות מחקר גדול שפורסם בעזרת נוגדן נגצי 38 שנקרא איסאטוקסימה בקשר שלבות או יחד עם התשלבות המקובלת היום, שזה בורתזומי לנלידומית וטקסמטזון וירדי, אז כאשר שלבו את האיסאטוקסימה עם וירדי, קיבלו תגובות מאוד עמוקות למעשה מעל 50% מהחולים נכנסו למה שנקרא מינימל ויזיג'ואל דיזיז, כלומר מעט מאוד מחלה שאפשר לגלות אותה עם בכלל במהח העצם, ובמקביל למחקר הזה פורסמות תוצאות ערוקות, וכאשר שלנחקר שנקרא מלחקר הגריפין בו לבירדי הוסף הטיפול בדרתום אומה ושוב, תגובות עמוקות ביותר, ועכשיו גם אם הוספת הדרתום אומה וערבי מדלעורך זמן, ניתן לראות שהתגובות רק הולכות ומה עמיקות. המשמעות שהתגובות העמוקות האלה שקורות במהל 50% אחוז מהחולים בתשלבות האלה, זה אומר שה50% אחוז מהחולים הללו יישארו בהפוגה המון שנים, ולמעשה יהיו ללא מחלה במשך שנים רבו. אז כשמרכזים את הכוח בהתחלת הטיפול, ניתן לראות תוצאות מאוד מרשימות לאורך זמן, וגם יש פסורה גדולה לחולים המתקדמים, ואנחנו למעשה האימונולוגיה מתחילה להוכיח את עצמה, אני חושב שתוצאות הכי מרשימות מגיעות במחקרי הכרטי, אותה הטכנולוגיה שבה אנחנו לוקחים טעיתי מכניסים לתוכם איזשהו יחפולת לזהות BCMA שזה איזשהו חלבון על גבי הממברן השלטאים, וכאשר מחזירים את הטעים האלה לחולה, החולים הטעים שלו, אז הם תוקפים את טעים ילומה והורגים אותם. כאן באה שפורסימות תוצאות ארוכות, תבח של שני מחקרים גדולים בעזרת כרטי ועוד ערבים מחקרים קטנים, והתוצאות ארוכות הטפח מאוד מרשימות, גם בתבח הקצר כמעט כל החולים מגיבים לטיפול, וגם בתבח הארוך, הטיפולים הן המחזיקים זמן מעמד הרבה מאוד זמן, לפעמים בחלק מהקרים מעל שנה, בחלק מהקרים אפילו מעל שנתיים, ללוך הזרת מחלה, וכאן אנחנו נראו לך חולים שהם אחרי שישה, שבעה לפעמים יותר מזה קווי טיפול, זה מאוד מאוד מרשים בכלים מתקדמים שיש לנו מענה בשבילן, אבל מעבר לזה גם תרופות חדשות, יש לנו תרופות חדשות משפחת האמידים, את המשפחה של רב לימד ופעמלי דומיד, עכשיו מגיעה הדור הבא, שנקרא היבר דומיד, עם תוצאות יפות מאוד, ובמיוחד כנראה בעתיד בתשלוב את תרופות נשפות, נכון עם תוצאות יפות לנוגדנים כמו הבלנט המאמש, הוא כנגד BCMA, איך מצומד עליו איזשהו רעלן, והוא פוגע בתאים, תוצאות שמראו שאפשר בעזרת תרופות נשפות, ואני שפר את פעילות שלו, וכמובן צריך לזכיר את הנוגדנים הביספוציפיים שהם בעצם מדמים קצת קר טיסלס, מצד אחד הם קושרים את מערכת החיסון, מצד שני הם קושרים את תאי המיילמה, מביאים אותם זה אל זה, ואז מערכת החיסון מסלקת את תאי המיילמה. כך שאני חושב שבסך הכל שאנחנו מסתכלים גם על מחלה מתקדמת, גם על מחלה בתחילת דרכה אפשר לראות שיש המון אופטימיות לתרופות חדשות, שבעצם יקנסו עכשיו כמעט מידי שנה וטכנולוגית חדשות, אנחנו בידן אחרי. ולמעשה אני אצלת את שני מחקרים, המחקר הראשון הוא מחקר האנדרומדה, זה מחקר שבו למעשה לקחו את החולים שזה התאו ובכינו עם המילואידוזיס, עם אורבות לבווית בעיקר, וגם אורבות קליאתית, ואיך ילכו אותם לשתי קבוצות, קבוצה ראשונה מקבלת את הטיפול הסטנדרטי, בהקבוע שנותנים לחולים, ומרבית החולים מכירים אותו, זו טיפול שמשלב באוטזומי, בובלקיד, יחד אלציק לפוספומיד, יחד עם דקסם את הזון, ולא הוסיפו לחצי מהמטופלים, טיפול בדרת ומומב, נוגדן כנגד cd 38, זה איזשהו חלבון על גבי הממברנת של התאים, כאשר מוסיפים את הנוגדן את הדרת ומומב, בקו ראשון לחולים האלה, ניתן לראות כי בהתחלה לפחות לא היה הבדל גדול בן הקבוצות מבחינת היסרדות, לבואו מי שבאמת לא שרד את החודשים הראשונים, שזה מיעוט החולים, רוב החולים כן עשו את זה, אבל מיעוט החולים זה לא היה הבדל בן הקבוצות, אבל מה שכן הנעשה ברור ועכשיו ופך מעקב של כבר כמעט שנה וחצי אחרי מרבית החולים, או אפילו שנתיים, ניתן לראות בצורה ברורה הבדלים גדולים בין הקבוצות, כלומר הקבוצה שקיבלת הדרת ומומב הגיעה לכתגובות עמקות הרבה יותר של רמיסיה מלאה, מבחינת הימטלוגית, וזה התרגם בעצם לשחזור של העברים, כלומר הלב חזר לתפקד יותר טוב, הכליות חזרו לתפקד יותר טוב, פחות הפרשה של חלבון תפקוד יותר טוב, כי הסיבה לכך היא הורתת הרעילות של השרשיראות על גבי הלב או הכליות, והעברים חזרו לתפקוד, וזאת החשיבות הגדולה של המחקר הזה, הוא הראה שדרתו ממה למעשה נותן אפשרות להגיע לתגובות המוקוד שהיא תרגמו לשיפור בתפקוד העברים לאורך זמן, ולכן החשיבות שלו, לכן זה קרם לכך שלמעשה התרופה כרט נרשמה בארצות הברית, ובקרוב באירופה ומרבית המדינות ובקרוב גם בישראל, כתרופה מוכרת להמילואידוזית ולמעשה, זה מחקר ראשון שגורם לראשון ספציפי לכל המילואיד, מעבר לטיפולים שאנחנו מכירים אותם כנגזרים מתוך המילואו. מחקר השני, שבלדבר עליו, אם בעצם תוצאות ראשוניות של המחקר בעזרת נוגדן, שממיס את המילואידוזית שנקרא K-1-1, זה נוגדן שהוא ספציפי כנגד השרשיראות קפא הולמדה, ששוקעות ברכמות ולמעשה מוציאות אותן החוצה. התוצאות הראשוניות בחולים, כאשר הם קיבלו את זה, גם חולים עם אוהבות בבית וגם חולים עם אוהבות פיליטית, הרעה שיפור בתפקוד של העברים האלה, רק את תוצאה מהתוספת של הנוגדן, ומעבר לזה גם נראה שזה קורה במכירות. אז התוצאות היא מאוד מאוד עדות, ובעת אמה גם ניתן לומר שנפתח מחקר גדול, שאולי יכולים בתחלת הדרך שם רק מובחנים עם אוהבות לבית, להוסיף את הנוגדן על גבי טיפול סטנדרטי באמצעות אימון הוחמות טראקיה הבוקרת לנו, על מנת לשפר את התוצאות ולעזור לתפקוד ולשיפור הישרדות של החולים. בעצם התוצאות אם יצליחו במחקר שמתבצע עכשיו, אני מניח שבתחום של שנתיים הקרובות יתכן ונראה תעופה לראשונה, תעופה שמצליחה להמיסת המילואית שנכנסת לטיפול בחולים, וזה בנוסף לאכולת מצד אחד עם הדרתום המאבא תשלובת עם הבורתזומים ופלקיד ציקלופוסמין דקסמטזון להביא לקח להפסיק את הייצור של השרירות הרעילות האלה, ומצד שני להמיס את המילואית, כך שנקבל אולי עתיד הרבה יותר ורות, בטח לחולים החדשים, ואני מאמין שגם לחולים הוותיקים באמצעות התוצאות האלה. הטיפול הסטנדרטי בעצם הוא אותה הזרוע ביקורת במחקר אנדרומנד, המתן של ברוטזומים ציקלופוסמין ודקסמטזון, התשלובת של שלוש תטופות האלונטנטות, תוצאות טובות מאוד, כמובן שאני שמח אם בקרוב יהיה גם הדרתום ממש יצטרף אליו, אנחנו עדיין לא בסלת תרופות אל ישראלי, וגם לא הושר עדיין לשימוש בישראל בתצורה הזאת. בכל אופן בקו הראשון אנחנו יכולים מקבלים את זה, ומרבית החולים מגיבים, ומגיבים איטב ונכנסים להפוגע. גם למחלה החוזרת אנחנו משתמשים במספר תרופות, אפשרו להשתמש בדרתום, או בקו שני, יחד עם רב לימדו, עם רב לימדו בדרך לא כל כך נסבל לחלק מהחולים, ולכן אנחנו משתמשים את זה עם פומלידומית או עם ולקצ'ור, ותרופות נשפות שעושות ראשם מאוד מבטיח, זה תרופות כנגד BCMA, כמו הבלנט המב, שזה נוגדן שהוא ספציפי מכוונן כנגד מולקול האחרת הגבי הממברנה, וצריך להזכיר שבכל ימי לא ידיע שבכי 50, 60 אחוז מהם, בתוך התאים שינוי גנטי שנקרת אנסלוקציה 11-14, שמישומה, גורם את להם להיות רגישים לתרופה חדשה שנקרת בנטוק, אז יש לנו הרבה מאוד ניסיון בטיפול בבנטוק לקצ'ור חולים מלוקמיה ולכרונית והקוטית, אבל בעצם במיילומה, בחולים משינויים בטרנסוקציה 11-14, וכנראה לפייחך גם בחולים עם המילואידוזיס, אנחנו קוראים תגובות מאוד מודמוקות, ומניח שבשנים הקרובות התרופה הזאת ייכנס לשימוש בתחומים האלה, לחולים הספציפיים האלה. אז בהחלט אפשר לומר שגם בתחום המילומה, אבל בוודאי זה משליח כמה לתחום המילואידוזיס, המחקרים הראיים שהעתיד נראה ורוד הרבה יותר, ויש הרבה בכל מהאופטימיו לגבי הטיפולים החדשים גם לכולים מתקדמים.