 Når jeg sidder derhjemme med mine egne børn rundt om spisebåde og lytter til hver del af i skolen, så optag det mig meget, at igennem skolen får et stort ureforråd, det kan man i stande til at forstå det samfundsendige en del af. Det sværere er det bare ikke sådan, at det også gælder dem, der kommer til digitale teknologier. Jeg savner, at også mine børn ville være mere indstillet på at forstå det, som algoritmerne gør ved os, når vi er færdes digitalt. Min navn er Ulisse Iversen. Jeg er professor på Aarhus Universitet, hvor jeg forsker i, hvordan børn forholder sig til digitale teknologier. Når jeg ikke står foran studerende eller for den sags skyld af gang med forskningen, så elsker jeg at komme ud i den danske natur og løbe en tur. Og det gør jeg ikke alene. Jeg har altid mit løbegård med, så halvdelen af løbeturen og løbetoplevelsen sker, når jeg rent faktisk løber. Den anden ende er, at det sker foran computeren, når jeg selv kigger på mine egne data og deler dem. Det er måske et meget godt eksempel på, hvordan digitale teknologier har snittet sig ind, og ikke længere er noget, der er rundt om os, men er i mellem os. I de seneste år har vi lavet forskningsforsøg omkring, hvordan børn bliver mere ny skærre, men også kritiske over for digitalt teknologi. Med det begrepp, som vi kalder for digitale myndigørelse, der satser vi på, at børn i fremtiden vil kunne afmaske intensonaliteten i digitale teknologier, ganske ligesom, at de forstår at forholde sig til en tekst, der tog ved dit livsen. Så i fremtiden, der vil vi opleve børn og unge mennesker med den rigtige træning, da vi vil kunne forholde sig kritisk til, hvordan teknologierne kan være med til at forbedre deres eget liv. Når jeg underviser brugelsuniversitet, så ser jeg nogle studerende for mig, der skal ud og gøre en forskel på et fremtidigt arbejdsmarked, og forandre det samfund, der skal gøre, at vi får en samvittighedsfuld digitalisering.