 Må man ikke de fleste af os, når vi har stået i en mørk nat og kigget op på stjernehimmelen, har spekuleret på, om da derude mellem stjernerne findes planeter ligesom vores egen. Måske et sted, hvor der er en jordklåde med liv på. Og det er noget, man har filosoferet over selvfølgelig i mange år. De er ikke noget nyt, at man spørger om det. Og allerede grækkerne, i hvert fald nogle grækker, spekulerer på de spørgsmål, som jeg lige stiller her, nemlig findes der liv ude i mellem stjernerne findes der andre planeter i vores egen jord. Epikur, som levede for mere end 2.000 år siden, forestillede sig et universet, var uendeligt. Rent filosofisk forestillede han sig, at der kunne være andre verdener ligesom vores. Nogle var forskellige, andre linede vores. Men det er faktisk først i dag, at vi er i stand til at give kvalificert svar naturvindskab, i kvalificert svar på det her spørgsmål, nemlig findes der egentlig planeter, der minder om vores jord, og ultimativt er der liv på nogle af de planeter. Og det er det, jeg vil fortælle om, hvor, hvad vi kan finde ud af, hvor er forskningen lige nu på det her punkt, findes der faktisk planeter som vores egen, eller hvordan vil vi i hvert fald finde dem? Det første man selvfølgelig skal spørge sig selv om, hvis man vil prøve at finde et sted, der ligner vores, det er hvorfor er der egentlig liv på jorden? Hvad er jorden egentlig fra en planet? Og når vi kigger på vores planet jorden, så er nogle af de ting, som har været afgørende for, at der findes liv på vores planet, det er, at der er vand. Vand er et krav for alt det liv, vi har på jorden. Så hvis vi skal finde planet, der ligner vores egen, derude, så skal der formentlig være vand på den. Loft er også et krav for, at livet kan udvikle sig. Og så skal der være energi til stede, og energi vil i verdensrummen sige, at der skal være en stjernig nærheden, som er den planet, hvor der kunne være liv på. Og så viser det sig, at der også her på jorden, har der været et krav om, at der er gået lang tid fra at lide at udvikle sig til det nået frem, til det stadie, det er i dag. Så tid er også en vigtig parameter. Det vil sige, at vi kan ikke forestille os liv omkring en stjerne, som lige er blevet denne. Og med de her fili og krav, så kan vi så give os til at lede efter fænster steder i verdensrummet, hvor de her ting er opfyldt. Der kunne vi så forestille os, at der måske var liv af den type, vi kender på jorden. Men først og frem, skal vi selvfølgelig finde en planet, fordi vi kan ikke forestille os liv på overfladen af noget andet en planet. Så planeter er det, vi skal lede efter, hvis vi skal finde steder ligesom vores. Når vi kigger ud på stjernehemmelen og ser af stjernerne, så er det ikke umiddelbart muligt at se, om der er planeter omkring dem. Stjernerne lyser jo kraftigt, og hvis man sætter et stort teleskop og peger dem mod stjernerne, og prøver at se på, om der er en planet i kristløb omkring de pågældende stjerner, så er det faktisk stort set umuligt at se, om de her små planeter, de er der. Så mange af de tekniker, vi leder efter planeter med, de er mere indirekte. Vi ser ikke planeterne direkte, men vi leder efter planeter med indirekte metoder. Vi har faktisk fundet planeter omkring andre stjerner. I dag er listen overkendte planeter udenfor vores solsystem på cirka 550 planeter, og de er fundet ved forskellige tekniker. En af de måder, man kan finde planet på, er blandt andet, at man kan lede efter, om planeten påvirker den stjerne, den kræser omkring. Og en af de måder, en planet bliver påvirket af en planet, der kræser omkring, er via tyngde kræften. Hvis vi forestiller os en planet, der kræser rundt omkring en stjerne, så vil tyngde kræften fra planeten, avtyngde kræften fra stjernen, være i balance sådan, at stjernen udfører også en bevægelse, når planeten kræser. Derfor går altså en bevægelse ikke alene af planeten rundt om stjerne, men også af stjernen selv. Og den bevægelse kan man lede efter, og den har man fundet i mange tilfælde, at stjerner bevæger sig, som en indikation af, at der er planeter omkring dem. Men hvis vi skal lede efter små planeter, så viser det sig, at de bedste tekniker, og altså hvis vi skal lede efter en planet, der er jordens størrelse, så er det jo en lille planet. Jorden er meget mindre end de store planeter, vi har i solsystemet, for eksempel Jupiter og Saturn. For at vi kan finde små planeter, så skal vi have nogle tekniker, der er meget mere følge som en, og bare lede efter om stjernen flytter sig, når der er en planet i græslipp omkring den. Og en af de tekniker, som vi i dag råder over, det er en teknik, vi kalder passage. Den går ud på, at vi leder efter en planet, når den er i vejen for stjernen. Den skygger altså for stjernen, og så mangler stjernen lidt lys, når planeten er på vej forbi. Det er det, der er illustreret her. Den teknik går altså ikke ud på, at vi forstørrer stjernerne, og så skal se planeten græse ind på den her mål. Vi måler simpelthen lysstyrken af stjernen, meget, meget nuaktigt. Og når vi måler lysstyrken meget nuaktigt, så kan vi opdage, hvis der er en planet, som sluger lidt af lyset, som skygger for stjernen. Og vi ser det på den her måde, det her er en kurde vis, og hvis vi foretager en måling af en stjerne, og det her er tiden, og her er lysstyrken, og så kan man se her, at når planeten er i vejen, så mangler der lidt lys. Det vi ser heroppe er en måling af en stjerne, som en satellit, der hedder korohar, har foretaget en måling af. Og det er meget tydeligt, at der hver niene døgn mangler der lidt lys. Og det er fordi den her stjerne er omkredset af en planet, og planeten tager nye døgn om at komme rundt over os på den her planet, der er altså nye døgn langt. Samtidig viser den her mangle på lys, som optræder ved lignet døgn, den fortæller os meget tydeligt, hvor stor planeten er, fordi herude på Axten kan man se, hvor meget lysstyrken af stjernen ændrer sig. Så der mangler cirka 1% af lyset. Og 1% af lyset mangler, det må betyde, at planeten her skygger for 1% af overfladen, så dens overflade er altså 1% af stjernes overflade. Så hvis man finder en lille planet, så kan vi se, at planeten er lille, fordi den her døgn i lysstyrken, det skal være meget mindre svarne til, at det er en lille planet. Så vi kan måle direkte på den her måling, hvor lang tid er planeten om at komme rundt og forstå at den. Lider vi nu efter planeter af jordens type, så er den prøvet, har vi prøvet at illustrere her, hvordan en planet af jordens type kunne se ud og være bygget op, den består af klippemateriale, og ved at måle dels på, hvordan tyngde kræften, som jeg visste tidligere, påvirker moder stjerne, så kan man måle, hvor tung planeten er, og ved at foretage en måling af den her type, så kan man måle, hvor stor planeten er. Så kan vi faktisk afgøre, om en planet egentlig består af vand, is eller vand, eller om den består af klippemateriale, så vi kan godt afgøre, hvordan planeterne er bygget op. Og det kan vi gøre, hvis vi har teknikker til rådighed, som er meget lysfølge, som er det bedste apparat, vi har til rådighed, og det første apparat, der formentlig er stand til at finde en planet af jordens type, det er den amerikanske satellite Kepler. Vi har hos Universitet DELTA i Keplerprojektet, så der er danske astronomer, der forsker sammen med NASA, i netop de her projekter, lede efter planetet af jordens type. Kepler-satelliten, som jeg også har en modelt stående af her, blev sendt op i rummet i marts måned 2009, og i de sidste to år har Kepler kræset rundt omkring solen og observeret et stort antal stjerner med stor nøjagtighed. Og Kepler er sådan et fantastisk instrument, fordi den kan måle meget, meget præcist, og grunden til den kan måle præcist er, at den har et stort teleskop spejl, som I ser her før den blev sendt i rummet, da det blev testet i laboratorerne på jorden, er 1,4 meter i diameter med, så stort et spejl kan man opfange de små lysvariationer, som stammer fra planetet, som er så små som jorden. Når vi ser satelliteen her, så kræser den i rundt i rummet, og vi pejrer satelliteen mod det samme område på stjernehimmelen, i meget lang tid faktisk pejrer satelliteen i den samme retning, i fire år i træk, fordi vi skal se de samme stjerner, og lede efter, om der er planeter rundt omkring dem. Inde midt i satelliteen, der sidder et elektronisk kamera, som jeg viser et billede af her, det består af den samme type kamera, som I kender fra mobiltelefoner, og fra digitale kameraer, men det her er veldig stort kamera, det har 55 millioner billede elementer, pixels, og ved hjælp af det, kan vi måle lysstyrken meget nøjagtig, og det sidder herinde midt i satelliteen, det her er selvfølgelig en model af den, den rigtige satellite er cirka 20 gange større. Og med kepler, som nu altså kræser rundt i rummet, der kan vi så foretage målinger af den nøjagtighed, som skal til for, at vi kan finde planeter af jordens størrelse. Vi kigger eller sætter lige den pejre i et område af melkevejen ud imellem, nogle stjerner her, hvor vi har udvalt 150.000 stjerner, som vi studerer meget nøjagt, det er faktisk 10 millioner stjerner i det her område, men de 150.000 af dem studerer vi meget nøjagt, fordi vi mener, at det er dem, der minder mest om vores stjerne solen, og der vil vi så også have størst sensyndighed for at finde planeter af jordens type. Det her er en af de første målninger, som kommer ned fra kepler og sætter lige den, og det er ikke en planet af jordens størrelse, men det er en planet, som har cirka den samme størrelse som Jupiter. Vi ser her målningen af lysstyrken, og det der sker her er altså, at planeten kommer ind foran stjernen, og planeten her er altså cirka så stor som Jupiter. Og det her illustrerer, hvad det er, der foregår. Nu kommer planeten i vejen, og vi ser det mange med lys her. Men der er også mærke til, at der sker det, at planeten en gang imellem kommer om bag stjernen, og det kan vi faktisk se her, at her er en forstørrelse af det. Der mangler lidt lys, når planeten passerer om bag stjernen, og vi har altså i akt taget lyset fra planetens overflade, og her med har vi også kunne se, hvordan skyerne på den her planet er. Det er meget mørke skyer, der er på den her planet. Så vi kan studere i det talge, ikke bare, at planeten er der, men også hvilke forholde der er på overfladen af den. Men den mest fantastiske planet, vi nu har fundet med Kepler, er den første klippeplanet, som vi har fundet udenfor vores solsystem. Der findes flere forskellige typer af planeter, også i vores solsystem. Nogle består primært af gas, andre består af klippemateriale, og vores jord er en klippeplanet. Og vi har i mange år fundet de her planeter omkring andre stjerner, ved de forskellige teknikker, men de har alle sammen været gasplaneter. Men den første klippeplanet, vi har fundet i verdensrummet, er fundet med Kepler. Og den vil jeg lige illustrere, hvordan vi har fundet. Og det første, vi ser her på den her animation, er, hvor vi observerer hende. Her ser vi stjernebilledet svanen, som vi observerer ind i, det er Kepler's 55 millioner pixels, vi ser autegnet her på himmelen. Nu sumer vi ind på det område, hvor vi har fundet den her første klippeplanet, og den græs omkring stjerne, vi har kaldet Kepler 10. Og Kepler 10 er én blandt de her 10 millioner stjerner, blandt de her 150.000 stjerner, som vi studerer nøje, og det er den her, og Kepler 10 ligger, altså blandt de stjerner, som vi har herude. Der er ikke noget umiddelbart, vi kan se på den, at den skulle have en planet, men når man ser lyststyrke målningen fra Kepler selv i den, så ser den sådan her ud. Her ser vi 250 døjens målninger af Kepler, og umiddelbart så er der ikke noget tegn på, at der er en planet her. Både set fra, at man her være 45,29 døjen, kan se, at der mangler en lilles mulig lyset. Det er fordi, at der er en planet i græsløb omkring stjerne, der tager 45 døjen om at komme rundt. Men det er ikke den, jeg ville fortælle om, fordi den klippeplanet, vi har fundet med Kepler, og så ser vi, at vi prøver at sume ind på det her område. Nu tager vi altså et lille stykke af Kepler's lyststyrke målninger. Her ser vi tiden, og her er lyststyrke målningen, og lad ik' mærke til, at der er vær 20'ende time, mangler der en lille billig smule lyset. Der mangler så lidt lys hver gang den her planet kommer rundt, at vi har været i stand til at afgøre den her planet af ca. 1,4 gange jordens størrelse. Så det er at tale om en planet, der kun er en lille smule større än jorden. Der er kun 20'ende time om at komme rundt om sin moderstjerne. Så over at her er altså kun 20'ende time langt, man siger, at man kan fejre fødselsdag hver 20'ende time, hvis man boede på den her planet. Det gør man ikke. For planeten, når den græser så tæt omkring stjernen, at den kun tager 20'ende time om at komme rundt, må være sadelles varm. Der må være tale om en planet, som er glohed, fordi den græser ganske tæt på sin moderstjerne. Og her ser vi i rigtig størrelsesforhold, hvordan planeten kæpler 10b, som den er blevet kaldt, græser rundt omkring den stjerne, som hedder kæpler 10. Og I kan se her i illustrationen, hvordan foresiden er glonighed. Der er altså ikke tale om noget, vi har observeret direkte med kæbler-satelliten, så godt er teleskopet det ikke. Men det er en modell, vi har bygget af, hvad det er, vi mener, der tale om, når vi fortolker de observationer, som kæpler har lavet. Samtidig har vi målt den masse af den vejre, cirka fem gange som eget som jorden, og det gør, at vi kan regne ud, at det mest af den her planet, for minne, det står af jern og nickle. Der er altså tale om en lille jernplanet, eller en relativ stor jernplanet, 40% større end vores jord. Men altså varm er der selvfølgelig ikke liv på den. Og temperaturerne er over 1000 grader, så det er alt for varm til, at der kan være forhold som er, hvor livet kan blomstre. Men vi ved nu, at vi kan måle til den noktighed, som skal til, og kæpler leder videre. Vi regner med i løbet af par år, og ved i stand til at sige, finster planeter af jordens størrelse. Er der eventuelt vand på dem, som er illustreret her? Vi har også fundet med kæpler, andre typer af planeter. Kæpler-11 er et planetsystem, hvor der kræser masser af planeter rundt omkring. Seks planeter er fundet med kæpler, så at de kræser lidt omkring den samme stjerne. Så der er altså tale om et helt planetsystem her. Kæpler fortsætter, som sagt, undersøgelserne, og leder efter planeter af jordens type. Vi har masser af kandidater, og det er en samme undersøg. Det er den detalje, så vi kan sige, hvad for en slags planet, der taler om. Her er en illustration, det område, vi kigger på med kæpler. Her ser vi området, hvor vi har angivet kandidater til planetsystemet. Når jeg siger kandidater, så betyder det, at vi har set, at der er tegn på, at der er en planetum, de her stjerner, men vi er ikke helt sikker på, hvor stor planeten er, men blot stjerner, der kræser en planet omkring, som er af jordens størrelse. Det er tydeligt at se, at der findes et stort antal, af den slags kandidatplaneter. Nu vil vi fortsætte undersøgelserne, og formenlig i løbet af et års tid, eller to kunne afgøre, om det er virkelig at tale om planeter, af jordens type, og nogle af de her planeter, vi formenlig har en temperatur, der kunne være vand på overfladen. Vi har på det spørgsmål, som, siger, epikures stillede, for mange år siden, nemlig findes der egentlig værdner, som ligner vores egen. Hvordan vil vi så afgøre, om der faktisk findes, liv på de her planeter? Mange af de planeter, vi finder, passerer jo, eller det gør de jo alle sammen, dem, som Kepler har fundet, passerer ind foran deres modersdjerne, og under den passage, der sker der det, det er spændende, at lyset fra stjernen, passerer ind igennem atmosfæren af planeten, hvis den har så den en. Og under den passage, er der, vi faktisk i stand til at måle, hvordan lyset fra stjernen, bliver påvirket af atmosfæren. Vi kan altså måle den luft, som er i græsløb omkring, eller som er bundet til den her planeter. Vi vil være i stand til, at kunne afgøre, hvad for nogle gassarder er der, og hvis der for eksempel er, det optimativt kunne afgøre, er der ild i atmosfæren, er der ild i den pågældende atmosfære for en planet, ja, så er det, for menlig, det første tegn på, at der er liv i den, på den pågældende planetes overflade. Så det, vi kommer til at lede efter, er det, vi for menlig, inden for måske 10 år, vi kunne afsløre er, den første planet, er jordens dørelse, måske med ild i atmosfæren,