 Jeg har taget for invitation til et arrangement, som jeg måske har noget pretensiøst titel. Jeg håber ikke, at I bliver alt for skuffet før vi kommer ud fra. Titlen er jo, som der står, hvorfor stemmer vi som vi gør. Men det vil jeg lige om lidt i bedste akademisk stil lave om på. Men først vil jeg lige kortrige sig om, hvad det er, jeg har tænkt mig at sige noget om i dag. Først skal vi lige have en lille theoretisk skammel, kan man sige, og stå på noget, som giver os en ramme for at forstå, hvad det er, der vil foregå i resten. Vi skal også lige rundt om, hvad det egentlig er for noget data, jeg bruger, når jeg udtaler mig om de her forskellige sammenhænger, som jeg vil vise jer. Og så bliver det ellers en tullefors igennem forskellige aspekter af dansk vælgeradfærd over en lang periode. Vi er så heldige i Danmark, som det også er tilfældet i få andre lande, at vi har en meget lang serie af valgundersøgelser, meget lang serie af data, som vi kan bruge til at svare på de her spørgsmål om, hvorfor stemmer vælgerne, som de gør. Og det er det, jeg har tænkt mig at tætte fat på. Først vil jeg se på nogle overordnede træk, hvad det egentlig der er sket over den her periode, på nogle overordnede spørgsmål. Og så vil jeg dykke ned i tre særlige emner, indenfor vælgeradfærd. For det første betydning af den sociale baggrund, hvor spørgsmålet er, som der står, er det sådan, at for de gamle skæld, der er forsvundet, fordi der er nogen, der er i hvert fald på overfladen, er der så kommet nye til. Og kigger vi ned under den der overflade af de gamle skæld, så er virkeligheden helt så forsvundet, som nogen går og siger, de er. Det andet aspekt, det er spørgsmålet om, hvad betyder så, at folk's holdninger for, vi skifter rundt, for jeg ved jer, det er nærmest lidt højt for mig, så prøver vi at se. Det runger ikke så meget hos mig, kan I høre noget? Det var heldigt. Så prøver jeg den i lommen også. Ja, men det var altså de her holdninger, som er det andet element, vi skal have set på, når vi kommer så vidt. Og det er holdninger til økonomisk omfordeling og udlændingsvilkår, eller hvad kan man sige, betydning af udlænding for det danske samfund. Og de er ikke helt tilfældigt udvalgt, det vil jeg komme ind på lidt senere, hvorfor det er dem, jeg har taget ud. Så vil jeg slutte den del af det AMAC, på, hvad betyder så egentlig personer for politik. Og det er ikke endvendigvis verdens enkleste spørgsmål at svare på, men jeg har taget et eksempel med, som i hvert fald illustrerer nogen af de effekter, der er på spil. Og så vil jeg, som også Tobias Nævnte, tale lidt om det her med mistilleden. Hvorfor er det egentlig, at vi oplever en øde mistillid fra vælgerne i forhold til politikerne? Og så slutter jeg med at prøve at trække linjerne op og også kigge en lille smule frem mod det, vi skal se snart. Det har jeg ikke så meget at sige om i virkeligheden, for jeg står jo, som jeg også vil kunne se, når vi er færdig i hvert fald på undersøgelse af ting, der er foregået. Jeg er ikke fremtidsforsker. Jeg er rigtig forsker, kan man sige. Så lad os prøve at se på det. Vælger jeg at føre hvordan går man til det? Ja, det er, kan man sige, en meget omfattende både dansk og internationale litteratur, som vi står på, når vi taler om det her. En af de første og virkeligheden stadecentrale modeller, der er blevet lanceret indenfor den litteratur, det er den såkaldte kaosalitetstrakt, som jeg har et fint billede af her. Som er en tanke om, at når man skal forklare vælgernes adfærd, så er der en række forskellige faktorer, vi skal have med i spil, men vi kan ikke bare inddrage dem, så den hulter til bult, og det er vigtigt for at få et rækkevisende billede, og også have højde for, at de kommer i en bestemt rækkefølge, at fjerne som det fremgår her, sociodemografiske faktorer, for eksempel køn og alder, det er altså noget, der er fastlagt meget tidligt, det ligger jo fast i førslen for de fleste. Rigt tidligt i de fleste menneskeres liv udvikler man en landform for fornemmelse af, hvor højre eller til venstre højre, en landform for ideologisk opfaldelse. Senere i forløbet kan der så være nogle specifikke emner, som man kan have en holdning til, og endelig kan der også være nogle bestemte politiker, der bliver stillet op ved et givet valg, så man så kan have en vurdering af. Alt sammen er det noget, der kan påvirke partivalget hernede ved ende af trakten, altså den brede trakt man hellere, som se et indflydelsefaktorer for oven, ender de ud i et partivalg. Så det er en modell, der siger, at det hele har så den set potentielt betydning. Ikke nødvendigvis hele tiden og lige meget for alle mennesker, men når vi ser på tværs, så har det hele kan i hvert fald forventes en eller anden form for betydning. Jo tætter, at vi kommer på partivalget, dem jo stærkere kan effekten i hvert fald så den udgangspunktet være, fordi jo stærkere kan den direkte sammenhæng være. Og også et andet aspekt er, at der er også en tidsdimension, at de ting, der ligger højt op i trakten, de længere væk fra partivalget end dem, der ligger længere nede, og det er også noget af det, der er med til at give de der styrke forskel. Men det betyder ikke, at en ting ligger langt tilbage i kautialitetstrakten, betyder ikke nødvendigvis, at den har en svager effekt på partivalget totalitet, men det ville det ofte kunne duke op som eller kunne vise sig som i vores modeller. Men denne her, det er ikke fordi, vi skal få taget vores så meget i den specifikke opbygning af denne her, det er mere for at sige, det er en overordnet ramme for, hvordan man kan forstå og analysere vælgereffæren, altså der er en række forskellige faktorer, som vi er nødt til at have med, og vi er nødt til at have det med i den rækkefølge, som er vist her i figuren, ellers kan vi ikke rigtig forstå det der foregår, så kan vi potentielt nå frem til forkerte konklusioner. Hvad er det, jeg vil gøre her? Det jeg vil gøre som sagt, det er at se på, hvordan har vælgereffæren udviklet sig ved folktingsvalg i perioden fra 1971 til 2015, og jeg vil som også sagt gøre det med hovedvægten på den empiriske udvikling, altså se på, hvad vi så data, selvfølgelig ikke sådan råd data sat i en ramme, men det vil husældig være en empirisk tilgang, og dermed vil jeg i virkeligheden også omformulere spørgsmålet om, hvorfor stemmer vi som vi gør, som til at blive til spørgsmålet om, hvorfor stemte vi som vi gjorde. Jeg er nødt til at stå på noget data, som sagt, for at kan fortælle jer noget, men selvfølgelig er det jo med den bautanke, at det, der er galt tidligere, det lægger nogle spor for, hvad vi kan forvente i fremtiden, så det er ikke fordi, det er i hvert fald for mit eget vedkommende, at noget, der udelukkende har historisk interesse, det viser noget om også, hvordan tingene kan forvente sig for at gå i dag. Hvad er det så for noget data, der ligger under? Det jeg vil vise jer. Ja, det er højselig data, som kommer fra det danske valgprojekt, som jeg har fornålt sådan her at være med til, og styrer igennem farvandene, som er en række af videnskabelige undersøgelser, hvor vi efterværet Foltingsvalg siden 1971 har været i stand til at spørge et sted mellem tusind og to tusind tilfældig udvalgte danskere om en række forskellige ting, selvfølgelig hvilke partier de stemte på, men også i de fleste tilfælde rigtig mange aspekter af deres holdninger til en række forskellige spørgsmål. Når det går godt, og vi har været i stand til at få mange penge, eller til strække med penge til at lave det hjem, så har vi kunnet lave intervjuet op til en teamsvejhed. Så det er en betydelig mange data, vi har fået genereret overordnet på den fersong. Det er ikke noget, vi har kunnet gøre selv, vi har fået god hjælp, det der nu hedder Danmarks Fri Forskningsfondt, Samfund og Hverv. De vil dog ikke længere betale til insamling, heldigvis er Karlsbergfondet så også brunget velvilligt til. Det er vi meget glade for, så derfor husker vi at nævne dem. For tiden arbejder jeg på et projekt, et bordprojekt, som har arbejdstidtel i hvert fald, The Danish Voter, Democratic Ideals and Challenges. Det arbejder jeg på sammen med min gode kollega Kasper Møller Hansen fra Københavns Universitet og Michael Lewis Beck fra University of Iowa og Richard Narduff fra University of Montreal. Vi kæmper lidt for at få det her, man skrev færdig. Vi når det ikke før at vælge, så meget kan jeg godt afsløre. Men de resultater, som vi har der, jeg vil trække på, for det meste er det, jeg vil sige, så langt det meste er det for at se, det er sådan, at det ikke kan være publiceret før. Så de steder, hvor der ikke er nogen henvisninger på, det er det, jeg taler ud fra. Men desuden så vil jeg trække på nogle undersøgelser, nogle resultater fra et andet projekt, som jeg også har gang i for tiden. Det er såkaldte Persos Project Perceptions of Social Stratification and Politics, også finansieret af Danmarks Fri Forsvningsfund, som bor lidt mere ned i de her spørgsmål om sociale klasser. Og det vil jeg komme tilbage til. Men det er altså der, tingene kommer fra, det jeg vil sige, og man kan finde i hvert fald data fra valgprojektet, de er tilgængelige altså blandt andet via vores hjemmeside, som står der. Så det er det, der er baggrunden, for det vil sige, så lad os komme i gang. Det første spørgsmål, det er sådan det der overordnede, de her vælger, hvordan er det nu egentlig de opfører sig. Og der hører man, synes jeg, hvis man hører efter jævligt i debatten, sådan nogle overvejelse tanker og måske bekymring over, at vælgerne er sådan nogle hovedløse høns, der farer rundt fra det ene parti til det andet, og der er overhovedet ikke nogen sammenhæng i, hvordan de opfører sig, de kan skifte fra nye borgerligt til endeslisten og tilbage igen, ligesom de skifter og sokker, hvis vi nu skal sige lidt karrikeret. Det er en udlægning af, hvad der sker en anden kunne være, og at sige, at vælgerne er de som set udmærkende i stand til at finde ud af, hvad der foregår. I virkeligheden så er et mere ramende billede ikke en hovedløs høne, men en regnmaskine. Vælgerne er udmærkende i stand til at regne den ud, og finde ud af, hvorfor de mest politik får deres stemme. Det er to ekstreme synspunkter, som politienvis ligger under meget af det, og derfor vil jeg også vende tilbage til dem, når jeg kommer til en konkursion efter pausen også. Det er noget af det, der er i spill her, men lad os prøve at se første omgang på, hvad synes vælgerne egentlig er vigtige politiske emner, og hvad har de henover de ganske mange år lagt vægt på? Det er en figur, som er baseret på, at i hverdige undersøgelse har spurt vælger, eller vores respondenter, hvilke emner er det vigtigt, at politikerne tager sig af. Og så er de kun svar af kaskenbæl, og vi har noteret op til fire forskellige svar, som vi så har kodet ind i forskellige kategorier, og derfor er det muligt for mig at vise jer nogle overordnede tendenser i det, fordi der er altså rigtig mange forskellige svarer, vi får ud af det. Mønstrønne er for det første her, at vi kan se økonomien fylder indemmellem ganske meget. Tilbage i 90'erne fyldte den endnu rigtig meget, op mod 40% af svarerne i midt slut 90'erne handlede om noget med økonomien. Jeg har i den her sammenhænger også set på, hvordan gik det så faktisk med økonomien i 90'erne, og nogen ville måske kunne huske det, jeg var ikke selv så gammel 45', så jeg husker det ikke så godt, men det gik faktisk rimeligt dårligt i 90'erne. Arbejdsløsen steg meget voldsomt, det gjorde statskellen også inflationen gik sammenvej. Det var faktisk ganske problematisk. Ind i 80'erne kom der lidt mere styr på det, men så kom der også en kartoffelkur som vi ser afspejlet her i talet fra 1987. Og så ellers derfra og ind i 90'erne går det meget bedre med økonomien, og vælgerne synes formentlig som følge der, så heller ikke, at det er så vigtigt et emne længere. På næste i 2011, hvor der var kommet en finanskris i Tiltak, så kan vi se, at der tager økonomien et hopp opad igen. Så den her kurve følger som set nogenlående, i hvert fald væsentlig træk i den økonomiske udvikling. Et næsten spejlbillede af økonomikuren er kurven for at svare, at der har noget med velfærd at gøre. Det kan være alt fra skoler til sundhedsplej og uddannelse osv. Vi har kodet sammen i den kategorie. Og I kan se, hvordan de to kurve næsten er spejlbillede af hinanden, når det går godt med økonomien. Så er der råd til velfærd, kunne det tyde på. I hvert fald er der plads på vælgernes dagshorden til at synes, at det er vigtigt. Men når det går dårligt med økonomien, så er der væsentlig færdssvar, der handler om velfærd. Det giver god mening i den samme hæng. Lægk mærke til, hvordan det slår igennem i 2011. Vi ser 2007, der topper velfærden. Der gik det rigtig godt med økonomien. Men så skete der ellers noget til 2011, hvor velfærd falder samtidig med økonomien stiger. Noget der til gengæld har en noget mere stabil opadgående kurve. Det omtaler et eller andet med udlænding, som vi har kurvet sammen. Det kan være både integration, det kan også være noget med antallet af udlænding, der kommer til landet. Kan vi se? Det er fyldt stort set ingenting her først i fjerserne. Vi havde sådan set ikke en særlig kalkogri for det, for der var ikke rigtig nogen svar, der handler om det. Lille hopp op i midtfjerserne, og så kommer jeg ellers en jævn stine kog frem mod et toppunkt, der lige omkring 20% af de svar, der bliver afgivet i 2001, handler om noget med udlænding. Falder det ned igen, også under, hvad hedder det, valget er i 2011, men kommer op igen næsten til måske i 2001 nivået i 2015. Hvis man ser på den faktiske udvikling, så kan man faktisk se i en nogen låneparallel, dog konstansoppegående kog for andelen af særlig, det man i damens statistik kalder, Trædelands statsborgere i Danmark går fra et nivå på en halv procent, op til noget, der ligner en 78% over perioden fra 1940 til 2015. Så også på det punkt er der en viss sammenhæng mellem vælgerne, de emner, de synes er vigtige, og så det, der sker i den virkelig verden. Hvad som med det der med omskiftligheden, hvordan er det med vælgernes valg af parti? Ja, det er ød omskiftlighed, det kan man roligt sige. Jeg vil vise jer tre kurver for det første. Her er kurven, der viser forstår en andel af vælgerne, der siger, de besluttede sig for, hvem de vil stemme på under valgkampen. Og der kan vi jo se, den er sådan. Jevn Stine, der er et betydligt hopp fra 1991, 1993 og 1993, det var jo jordskredsvalg, som på mange månge punkter har sat, hvad kan man sige, en meget betydelig ændring. Vi kan også se her, der var rigtig mange, der besluttede sig under valgkampen der. Men allerede her omkring 2005 kommer vi over det niveau, og nu ligger vi op på lige under 50% af vælgerne, der siger, de første under valgkampen besluttede sig for, hvem de vil stemme på. Det betyder jo ikke nødvendigvis, at de så skifter, fordi man kan godt bestemme sig til at stemme på det samme parti. Men det gør de nu faktisk skifter. Det her viser forstår en andel, der siger, vi spørger dem altid også, hvad stemte du vidste valg. Og det her viser forstår en andel, der siger, der giver et forskelligt svar på, hvad de vil stemme, hvad sidste valg, og hvad de har stemt ved det seneste folketingsvalg. Den hoppet meget højt op i 3,90, der var rigtig mange, der skiftede parti, der er hus på, der kom fem nye partier ind i folketing, hvor det valg tre af dem havde aldrig været der før. Så faldt det ned i, ret hurtigt jo, i 30'erne, og lov så på et niveau omkring de 20, så har vi faktisk set sådan en jævn stigende kove, og i hvert fald et betydligt hopp op her, sådan at vi nu ligger og tangerer rekorden fra 3,90 i 2015. Vi er meget tæt på, at der var lige så mange, der skiftede parti i 2015 som i 2.000, og alle ontskyldne endnu 3,90. Så mildstalt er der sket noget på det punkt. Hvem er det så, det går ud over? Er der nogle særlige partier, der har lidt under det her? Og der må man sige, i hvert fald, for at se hvilke andre gården, den seneste periode, er svaret helt indtidigt. Ja, det har de fire, så kalt gamle partier, det vil sige socialdemokraterne, venstre, konservative, og de radikale. Det er jo de fire elste partier, vi har i partisystemet. Det er et af de fire partier, der altid har leveret statsminister til danske regeringer. Og det er mildstalt dem, der, hvad kan man sige, taber vælger her hen mod slutningen af perioden fra 2005 og frem. Sådan, at de faktisk her ved det seneste valg, fik deres dårligste valg nogle sende. Så også på det punkt, at der skete noget, vælgerne de beslutter sig senere, de skifter parti i større omfang en tidligere, og det går især deltid ud over de fire gamle partier. Så den her tankegang om, at vælgerne de flytter sig mere nu, end de har gjort tidligere. Den, der altså, ja, den snak er der noget om, kan man sige, og det rejser jo så, eller sætter en streg under det der spørgsmål, skifter de så som hovedløse høns, eller er det regnmaskinen de her gang i. For at tage fat på at finde svare på det spørgsmål, ja, man så tager fat i den her kausalitetstrakt, som jeg har talet om før. Og den siger jo altså, at det sted, vi skal starte, det er med sociale baggrundsfaktorer, vi skal se på, er der nogle sammenhæng imellem, hvordan vælgernes placering i samfundet, der er sociale forhold imellem det, og så deres vælgereferie. Det er det første trin. Og det vil jeg gøre under den her overskrift, fordi der kan deres højskole sangebåd eller andre sangebøger, men der kan deres skyld være en linje fra de havers nye line regnet, fordi gamle som fald er der ny overalt, og så har jeg sat et spørgsmålstejn på, fordi ja, jeg vil vise jer, at der er nogle gamle skæld, der i hvert fald for innehverende er faldet, men spørgsmålet er, at der så kommer nogle nye i stedet for. Lad os prøve at se på dem. Det sted, jeg vil starte, det er med et citat, som lyder folktingsvalget den 20. november 2001, var et opgør med den gamle dages opdeling af politik i højere venstre. Det var et opgør med den gamle dages opdeling af mennesker, alt efter hvilken er hvervetsgruppe, uddannelsesgruppe eller socialgruppe, de tilhører. Det var et opgør med klassekampe. Nogle kan huske eller ved, hvem der sagde det. Det gjorde den tiltrædende statsminister. Andersfor Rasmussen, sin første tale som statsminister i Folketinget, kommer han med disse her bevingede ord lige i starten af sin tale. En meget klar markering af det her med sociale baggrund og politik, det var noget gammel snak, for nu at sige det på den måde. Det var passe, så den opfører moderne vælger og sig ikke, og dermed så har vi kommet til, kan man sige, et helt nyt sted i forståelsen af vælger. Nu skal jeg da noget opmærke dig på den. Han er sådan set ideesitat her, representant for en ret udbredt opfaldelse. Jeg tror, I har hørt det her, måske ikke lige med disse her ord, men opfaldelsen i andre sammenhænger også. Altså, at det her med sociale baggrund og politik i det hele taget, det er ikke noget, der er sådan nogle klar sammenhæng imellem. Der er ikke nogen så den nødvendige sammenhæng, bare fordi man arbejder, så stemmer man ikke nødvendigvis på socialtid, som man gjorde i gamle dage. Og det er sådan set også noget, en snak, der er noget om, kan man sige. Det her er en kurve, som viser det, man kalder for Allfortindexet, som er et mål for sammenhæng imellem socialklasse og partivalg. Et meget simpelt mål, som er defineret på den måde, at det viser andelen af socialistiske stemmer, og det vil I Danmark sige, socialdemokratiet, SF eller Eneslisten, andelen af socialistiske stemmer blandt folk, der har manuellt beskæftighed, til det vil sige de faglert eller ufaglerte arbejder, minus andelen af socialistiske stemmer, blandt de, der ikke arbejder, så det vil sige typisk de fleste, det man vil kalde funktioner, der har ikke manuellt arbejde. Og det vil sige, at jo større indeksverdien er, jo større forskel er der imellem vælgeradferien, fordi to grupper er vælgerer, og jo højere taler, om jo flere socialistiske stemmer er der i arbejderklassen end i medelklassen. Det er sådan set det, det viser. Og der er jo mildstalt her tale om noget af en udvikling. Vi går tilbage her til midten af den 160'erne, som er nogen låne så langt, vi kan trække de her tale tilbage. Der var indeksverdien 50, det vil sige, der var 50 % på en flere socialistiske stemmer i arbejderklassen end i medelklassen. En ganske betydelig forskel, må man sige. Men hvad er der sket henover ordene? Ja, allerede før vi kom ind i 80'erne, er tallet begyndt at falde. Det resten af midten stabiliserer sig så fra slutt 80'erne frem til 99'erne, som kan man sige var the last standard of class politics i hvert fald, målet på den her måde i dansk politik. Og falder så ned og nærmer sig, at vi har faktisk andre opgørelser, hvor det er negativt, så vi måler flere en større andel socialistiske stemmer i medelklassen end i arbejderklassen. Og de spiller jo fuldstændig ind i det, Anders Fog sagde, og den opfaldelse, som det er representant for, det er udsavn, nemlig at den her sammenhæng, som tydeligere var stærk, det kan vi jo se her, den nu er svægget og måske en stort set forsvundet. I hvert fald er det noget, der ikke ser ud til at have nogen særlige betydning. Det gør ikke noget, som det mest af den her udvikling er drevet af socialdemokraterne, som i den grad har tabt arbejdervælger hen over den her periode. Hvad kunne det være forklaringer på det? Jeg får det første kadevære, som jo ligger i citatet fra Anders Fog, at folk ikke længere tænker på den måde. Det der med klasse, det er overhovedet ikke noget, som folk tager med i deres betragning. Det kan også være, at hvilket vi har set i andre sammenhæng, partierne i virkeligheden har nærmet sig hinanden, så de ikke er så nem og adskilde, at de ikke appellerer så klart politisk til klasse, forskellige klasse længere. En tredje mulighed er, at de sådan set overhovedet ikke rigtig taler om det her med klasse længere, at det ikke er noget de bruger, når de henvender sig til vælgerne. Det har haft en POD-studierende, der har kigget på en artikel, som han faktisk har fået en pris for, fordi nogen synes den var god. Det synes jeg sådan set også, hvor han har undersøgt, hvilke grupper henvender, socialdemokraterne var det i den analyser, han lavede, hvilke grupper henvender de sig til i deres arbejds- og principprogrammer hen over årene. Den her figur viser andelen af referanser til grupper, som handler om noget med økonomi. Det er den mørke i bunden økonomiske grupper, og det kan være blandt andet noget, der er baseret på, hvilken beskæftil som man har, og socialdemokraterne er det jo blandt andet det at sige, men vi har en politik, der forarbejer klasse. Det vi meget tydeligt kan se, det er, at den der referanser til økonomiske grupper, den er faldet hen over årene, og i hvert fald i principprogrammet i 2004, er næsten ved at nærme sig nul. Så der er i hvert fald et eller andet om den, der snakker med, at partierne ikke længere taler så meget om disse her økonomiske og herunder klassegrupper, og når jeg tager det frem, så er det fordi, det koppler til noget, som jeg vil vende tilbage til lige om lidt. Fordi, her kan man sige, ja der er altså noget gammelt noget, der var en gang, som nu ser ud til at være forsvundet, eller i hvert fald for tiden faldet væk, men er der så kommet noget nyt i stedet, det var jo det spørgsmålet, jeg også rejste. Og det er der. For det første, og jeg vil bare vise jer to ting, det første her, det er sammenhæng imellem køn, og så man stemmer på det, vi nu kalder den røde block eller den blå block, og det vil du sige, det er de socialistiske partier, plus de retikale venstre henover årene, og hvis der er nogen, der synes, at der er land med alternativet, så ja, men de var altså ikke de fleste af de her år. Nå, det vi kan se her, det er, at i den første del af perioden, frem til omkring 90'erne, der er der sådan set ikke rigtig nogen forskel imellem kønne, men og kvinder stemmer nogenlunde lige meget på den røde block. Men fra 1990'erne og frem, der ser vi lige så langsamt, og ikke så en helt indtyd, men retning er dog meget klar, et gab opstod imellem de to kønne, sådan, at kvinderne i nogle gange, væslig højere grad, en mændende stemmer på partier i den røde block, altså vi kan se et gab, som i hvert fald, sådan mod slutningen af perioden her, gennemsnitlig ligger på eller over de 10% point. Så en ret betydelse, det kommer fra ingenting, så den her forskel imellem adfæren for mænd og kvinder. Hvad kan der ligge bag det? I de analyser, vi har set på i andre sammenhængige, tyder på, at det kan have noget at gøre med holdninger, at kvinder har mere, hvad man vil kalde traditionelt, venstre orienterede holdninger. Det har også noget at gøre med, at der er flere kvinder, der er ansæt i den offentlige sektor. Nogen koppler det også til, hvad kan man sige, som en reminiscent, et stykke af vejen af den mobilisering, der skete af kvinder i forbindelse med kvindbevægelsen i 1990'erne, som havde klare forbindelser til partier for venstrefløjen. Det var de partier, der er så at sige bare, der er synspunkter ind i folketinget. Vi skal ikke gå så langt ned i her. Det er der ikke tid til, men forskellige forklaringer på, at den her sammenhæng, den er opstået, og ikke umelbart se ud til at forsvinde. Et andet aspekt, hvor der er ved at opstå en så den sociale forskel, det er, når vi ser på uddannelse. Her viser jeg bare, hvor folk, der har en gymnasieuddannelse og folk, der ikke har en gymnasieuddannelse. Det er en måde, vi helt simpelthen skærer det på. Jeg vil sige, forskellen bliver endnu tydeligere, hvis vi lukker op for, at de, der har en gymnasieuddannelse, der er jo altså også variationer indenfor dem. Men nu ser vi bare på den her helt simple opgørelse. Det vi kan se, det er i virkeligheden jo, tilsvarende mønster, at i den første del af perioden, det kører sådan lidt op og ned. Noget af det er måleusikkerhed. Men der er ikke rigtig den store forskel, imellem vælgeraffären for folk, der er med og uden gymnasieuddannelse. Men igen fra slutt 90'erne og frem, der åbner der sig en voksne, og efterhånden ganske betydelig forskel, sådan at folk med gymnasieuddannelse i væsentlig højere grad, end folk, der ikke har en gymnasieuddannelse, stemmer på partier i den røde blok. Så også her er der altså en forskel, som er kommet i stedet måske for noget af det, der var en gang. Hvis man så prøver at lægge de to ting, jeg lige har vist sammen, så får man det her billede. Som sådan set viser, at kombinationen af køn og uddannelse i virkeligheden afslører en endnu stærkere polarisering. Fordi lægge mærke til her, hvordan vi har den største forskel med uden gymnasieuddannelse og kvinder med gymnasieuddannelse. Et spring, et gab her på lige omkring 20 % point. Altså, at der er 20 % point flere kvinder, flere, hvad hedder det, uanskyld, rød blok stemmer blandt kvinder med gymnasieuddannelse, end der er blandt mænd uden gymnasieuddannelse. En ganske betydelig forskel, hvis man tænker over det her, og det her er jo meget store grupper, altså, der er jo nogenlunde lige mange mænd og kvinder, for eksempel. Så det er altså en ret betydelig forskel, og kan man sige, hvis det fortsætter, så vil vi jo se, ja, så ser vi ind i virkeligheden, øde, socialt, polariseret vælgergrupper fremover. Så den her taler om, at socialt baggården ikke har nogen betydning for partivalg. Så videre indgår de her to faktorer, så ser den i hvert fald ud til at være forkert. Og hvis vi skal se på, hvad det er så, det er glemt, at sige folk til det her med uddannelse, hvad det er så, der driver det, som jeg vil illustrere også med noget, det der kommer efter, så er det i høj grad spørgsmål om udlænning, holdning til udlænning, hvor mange skal der komme ind i landet, og hvilke vilkår skal de bydes, den, der er her. Det er den bedste forklaring på den uddannelses effekt, vi ser. Og i virkeligheden, når man så ser på det, så tyder både effekten for køn, men for uddannelse på, at det er altså nok i virkeligheden nogle vælger, som nogenlående er i stand til at rejne den ud, fordi hvor får man en mest lemplig udlænning, politikier, det gør man jo nok altså hos partier i, det vi kalder den røde blok. Omvendt, hvis man gerne vil have en restriktiv udlænning i politik, så er det nok en bedre idé at stemme på et parti i den blå blok, så den er bredt set. Og i hvert fald tilbage i tiden nu, er der nogen, der flytter sig på det punkt, men det må vi jo se, hvordan det udarter i fremtid. Og tilsvarende, for så videre endgår køn, hvis der er det der, som nogen undersøgelser tyder på, de der holdningsforskilde, hvor efter kvinder har mere, det man nogen gange kælder, omsorgsbestemte holdninger, holdninger, hvor efter vi højre grad skal indrette samfund, så at man tager sig af de svageste, ældre børn, men også folk, der har sociale vanskeligheder. Ja, så med andre ord tyder det på det her punkt, at det er måske mere den der regnmaskine, der ser ud til at være det bedste billede. Men lad os prøve at tage fat i det. Nu har jeg taget som om, at de her maklasser, det var altså noget, der var helt passé, og det er der grund til at grave lidt mere i. Hvis der er nogen, der synes, at det her billede, måske virkelig er lidt bekendt, så er det måske fordi de handler i silveren, nede på Dagbjerg, hvor jeg jævligt kommer. For der har jeg nemlig selv taget det, en lille grafiti på væggen der. Jeg synes den var så fint, så den kunne ikke lavere, med at tage et billede af. For det, jeg vil grave ned i her, det er jo det der spørgsmål om, er den der klassekamp nu også så langt væk, som både citatet fra Anders Fog, men også jo den der graf, jeg viser, med Aalfort indexet egentlig kunne indikere. Så lad os prøve at se nærmere på det. Hvis man bare kigger en lille smule, i hvert fald i nogen medier, så er der en vidsgrund til at være skeptisk. Carl Jordnes Gamle Socialdemokratisk Minister er kommet med en bog, og det interviewer han gav til farvebevægelsens egen nydesprøv A4. Han har jo så overskriften Sats, han siger til, med f.eks. Sats på klassekamp, må droppe regeringsgrundlaget. Så det der med klassekamp, det er defens i hvert fald der. Der er også en anden politiker her, S.F. Karsten Hønge, som i et intervjue i politikken taler om, at diaminarbejder er blevet en truede dyreart, i hvert fald i politisk sammenhæng. Der er alt for få arbejder i politik, og i så deltid folketinget klager han over her. Og den her fra valget i 2015, selvom nogen måske ville tro, det var endnu længere tilbage fra 3F. Fragfænningen, der siger, anbefaler sin medlemmer og stemmer på et arbejderparti. Det kan så altså være socialdemokratern, S.F. eller Eneslisten. Så der er stadigvæk referanser i den retning, derude. Vi ved også fra anden forskning, at der faktisk er ganske betydelig forskelle, når vi ser sådan ren på objektive faktorer. Folk i manual jobsfaglert eller ufaglert, har gennemsnitlig set lavere lønninger, end folk i ikke manual jobs i hvert fald. Det er rigtigt som altid du går op, når man taler om det her. Ja, men altså der er også mange håndværker, der tjener rigtig mange penge. Ja. Men gennemsnitlig set tjener faglert og ufaglert, altså lavere eller mindre end folk, der har det man jo som en tid, og så kalder det traditionelle funktionert job. Så der er en forskel der, vi ved også der er forskellige sundhed, forskellige leve, eller der er en række forskellige objektive faktorer, som har sammenhæng med, hvilken position man har i arbejdsmarkedet. Og det rejser så det næste spørgsmål, for hvad er egentlig det der med klasse for noget, og kan man overhoved tale om det i moderne samfund? Ja, det er jo det, jeg ved, kan man sige. Og det der er forskellige tilgange til, det ene er at sige om en klasse, det er noget, der har en objektiv betydning, det er at man giver det en firekante definition. Det var noget, man exhalerede i i 90'erne, hvor der gik rigtig mange timer her på universitetet med, at nogle af ældre kolleger, mener i hvert fald, diskuteret om hvad er egentlig klasse, og det var jo så ud fra blandt andet, Marxes arbejde og diskussioner frem og tilbage, hvordan kan man definere det osv. Der er stadigvæk nogen, der opererer i det, og det er ikke fordi jeg vil sige, at det er uinteressant, det er det bestemt ikke. Jeg har bare valgt en anden tilgang i det arbejde, som jeg vil vise jer her, og nemlig sige, at jeg kan godt have en opfalse af, hvad klasse er, men hvis det skal være noget, der har resonans, der er ude, så at sige, så er det jo mindst lige så interessant, at se på, hvad synes vælgerne egentlig, hvad synes befolkningen, at klasse er, og hvad forstår de ved det, og er det noget, de forbinder noget med, og er det noget, som de så i sidste instans koppler til politik, fordi det er sådan set, det er jeg interesseret i. Derfor, det jeg gør, det er at anlægge en subjektiv tilgang, hvor jeg for det første spørger folk, hvilken klasse synes du selv, du hører til, og også, hvad er så egentlig klasse, og det er det, jeg vil vise nogle resultater fra her, hvor vi har i forbindelse med det her Persos-projekt spurt, når du hører, at nogen kommer fra arbejde af klasse, hvilken slags person, tænker du så på, og overklassen. Og det her folk så kunne skrive ned, det var pen og papir, spørgsskemer, så jeg fik en masse fine små beskrivelse af dem, hvad er, hvad for nogle personer, tænker de på. Også dem, har vi så fået kodet, sådan at vi kan se, hvad er det for nogle strukturer, der er det, i de svar er der nogle svar, der går igen, eller nogle aspekter, som folk trækker frem jævnligt, og det er der faktisk, her i første omgang for arbejde af klasse, altså hvilken person tænker du på, når du hører, at nogen kommer fra arbejde af klasse, det kan vi se, at 50% af svarene handler om et eller andet, med hvilken beskæftilse den her person har. 20% siger, det ved de ikke, eller så gad de ikke skrive noget den dag, i det her spørgsskemer. Det har også lidt med uddannelse, så gør ikke så meget med inkomst, hvilke personlighed du går op. Lille smule livsstil, rangering i samfundet, det er sådan, om man er højt op, eller lavet, eller i toppen, eller bunden, eller sådan noget, ikke så nødtig svar, eller inholdsrig svar, ikke så meget med familien at gøre. Hvis vi skal prøve at se lidt nærmere ind i det, hvad var det så for nogle eksempler på nogle svar, det kunne være en hård arbejde, en jordbetongarbejder, eller en forbrigsarbejder, forholdsvis lave uddannelser, lave inkomst, håndværker, ufolge og speciallarbejder på tiks- og kontoret med hjælp landarbejder, og så videre, ikke se. Nu er det selvfølgelig mig, der har udvalt dem, så derfor har jeg fundet nogen, der reflekterer lidt det, jeg gerne vil vise jer, men hvordan det så her, med beskæftilse og inkomst, og også noget uddannelse, går igen. Alt sammen, faktorer som sådan set, hvis man slår op i en sociologielarbejder, så er det jo det, der står, når man skal definere, hvad klasse er. Så en betydelig del af svarene, de handler sådan set om noget, som, jamen det vil jeg også have sagt, hvis jeg skulle komme med en definition. Så det tyder på, at der er en eller anden oppfaldelse, i hvert fald, for så videre, går arbejderklassen, så har jeg bare taget talene med her for middelklassen, også da kan vi igen se, noget med beskæftilse, uddannelse, også lidt med inkomst, stadigvæk en lille smule med personlighed, eller her var der også en del, på rundt af tiden, så springer jeg over det, jeg havde med de konkrete eksempler. Derfor viser jeg overklassen, hvor vi igen ser, at svarene er koncentreret heroppe, inkomst, uddannelse, beskæftilse, inkomst, fylder nu noget mere, og det samme, det her nede, stadigvæk så mange, eller en del, der ikke vil svare, men så også personligheden, der her du går op. Nogle eksempler på det, men det er en person, med en stor formu, en høj indtægt, Christian Kære, et helt taget Prince Henrik's omgangskrigs ren snopperi, det talte fra 2014, eller jeg succesfulde rige fra Nordsjælland, en direktør dukket op, eller overfladesk, snoppede økonomisk overlejnhed, store biler osv. konservativ. Det er den slags referanser, der altså er der ude, når man kan sige, nu skal man selvfølgelig, der var 20%, der ikke ville svare noget, så den cirka, hvilke bananskyldelse de selv skulle sidde og skrive, det havde de måske ikke lige synes, de ville bruge tid på den aften. Men derudover, er der altså en betydelig vilighed til at gå ind på det her, og forholde sig til, hvad er klasser, og de svare, der kommer ud af det, men de har altså ret stærk sammenhæng, med hvad man vil finde i en klassisk sysiologileerbog. Så det ser ud til, at det der klassebegrebet, det findes ude i folkshoder, og de bruger det, så den ser et nogenløgne på den måde, som vi også vil gøre i en forskningssammenhæng. Nu skal jeg lige se, hvordan vi er i forhold til den der kage, vi skal have. Jamen, vi er ikke helt derhen i nu, så jeg tager lige én mere i hvert fald. Fordi, okay, så jeg kunne godt få folk til at være med på spøgien, så vidt de kunne sige, hvad kommer de til at tænke på. Og det er jo fint nok, man kan jo trykke på knappen, måske hos folk, og så kommer der alle anden ud. Altså de har sat sig ned og vil gerne svar på det her, og man spørger med et eller andet, og okay, så svarer vi et eller andet til manden. Men er det så noget, der findes det her med klasse? Og nu skal vi lige have, ja. Det har jeg undersøgt i en anden sammenhæng. Er det noget, altså, findes der klasser i det danske samfund? Og den måde, jeg har grebet det an på, det er, at jeg har været så heldig, og det har fællet over en undersøgelse fra 1954 gennemført af professor i Søsulgi ved Københavns Universitet, Kors Vallastoka. Ræt avanceret sådan set for sin tid, det svære er, at data mere eller mindre har gået tabt. Så det kan vi ikke rigtig analysere på. Men han har været så venlig at publisere sine resultater i tabellform, sådan ret diskriptivt i en bog, der kom slutningen af 50'erne. Så der har jeg planket det fra, og vi har også kun forfattet i hans originale spørgsskema. Og det har jeg så gentaget i 2015. Så vi har altså et spændt der på 61 år imellem de der undersøgelse, der jeg har 30'erne, og så den undersøgelse, hvor vi har gentaget de samme spørgsmål i 2015. Og bare sådan for samlingsgrundlag, så det, vi starter med, jeg har kun vist en underspørgsmål her, men det, synes du, der er klasseforskæld i Danmark, eller nej. Og jeg kan se, der i 54'erne, men der var der knappe 54%, der svarede ja til det. Hvad tror I den tilsvarende andel, var i 2015? Den var nemlig den samme, stort set, afrundet til en, til hele tal i hvert fald. Det synes jeg, er meget med mærkesvætet resultat. Når man tager betragning, at vi i den mellemæggende periode har set udvikling af velfærdsdagen. Og alt, hvad den har både med sig, er ting, som jo virkeligheden skulle afhjælpe den betydelige sociale nød, der jo var i nogen kræse i den i 150'erne. Og vi kan se, at der er sådan set færre i 15'erne, der svarer nej, sammenligt med 54'erne, der er sådan en del flere, der svarer ved ikke. Går vi videre at se på et andet spørgsmål der mener du, man kan se eller høre på et menneske, i hvilket samfundslag det hører hjemme, så ser vi faktisk et næsten tilsvarende mønster her, der er et fald med en under 10% poing i andelen, der svarer ja. Så to trededel af danskere, der mener det her i 2015, man kan faktisk godt se eller høre på et andet menneske, hvilket samfundslag vedkomne kommer fra. Og hvordan kan man så se eller høre det? Ja, det er den måde, som folk taler om blandt andet. Det har også lidt at gøre med eller en del at gøre med de manere som folk udviser. Og så faktisk nu i 2015 noget mere at gøre med påklædning, end det havde der i 2064. Folk ser sig fullt ud i stand til i hvert fald store dele af befolkningen, og være sådan, kan man sige mini-sociologer og klassificere folk ud fra, hvordan de taler, opfører sig og hvadfor noget tøj de har på. Så det der med klasse det ser jeg altså ud til, ikke bare kan jeg få folk til at fortælle mig, hvad de kommer til at tænke på, de synes faktisk også når jeg spørger på den her måde i hvert fald, at det er noget, der findes og der er klare klasseforskelle, de kan selv se dem i det danske samfund. Betyder det så noget politisk? Det ser vi på efter pausen. Vi må heller være her igen klokken helt, fordi ellers så ikke sikker på, at vi når hjem i tide. Vi må heller komme videre, så vi kan være færdige nogle lunde kvarter i. Så der er et eller andet med de der klasse, der er ude i folks hovedet og på den ene og den anden måde. Men er det sådan noget, der har betydning for politik, fordi det er jo der, vi startede med den der observation af, at klasse sammenhængen, altså den klassebestemte stemmeadfærd, at den var stort set for svund. Lad os prøve at se på det. Vi ved jo ude fra det, og man kan sige, det kan man analysere på flere forskellige måder, og det har jeg prøvet, og det giver sådan nogle lunde det samme resultat i hvert fald, for så videre andet går arbejderne. Men kunne det være anderledes? Lad os prøve at se på det. Det, vi har gjort derfor at komme nærmere på at se, er der et eller andet med de her klasse? Er der et eller andet politisk potentiale i det? Det er at gå til det eksperimentelt hvor man kan sige, og jeg er andens, hvad kan man sige, anslog jo også temaet tidligere i dag, at jeg visste den her figure fra den artikel som min tidligere periodistudian har skrevet, hvor han så på, hvor meget talte socialdemokratiet egentlig om, sådan nogle sociale grupper. Er der et eller andet potentiale i det? Kunne det være anderledes det her med klasse og politik? Det er det, vi har prøvet at se på, og som sagt eksperimentelt. Og det er et eksperiment, som vi har indbygget i en meningsmåling, hvor vi har tilfældig tildelt forskellige beskrivelser af politiske kandidater til respondenterne, og sådan, at nogen har set en kandidat, der sagde et, og nogen har set en kandidat, der sagde noget andet, tredje, fjære, femte eller sjæte, der var seks forskellige udsamling, som kunne komme fra den her kandidat. Og det har vi inddelt folk tilfældigt, sådan at det er tilfældigt, om man hører kandidaten sige det ene eller det andet. Og netop det her med tillfældigheden, det betyder, at vi så efter kan sige, at hvis der er nogen forskellige i deres svar, så skyldes det, det, vi har fortalt dem forskelligt. Et ganske stærkt design, som gør det muligt, præcis at sige, at man er der en årsagsvirkning. Det kan man ikke i nødvendigvis de andre typer af data, jeg har vist, ja, men her har vi ret stærk forskningsdesign, som vi jo vil kalde det, der gør det muligt at sige noget om, er der en årsagsvirkning. Det er derfor, vi laver flere og flere af den her typer eksperimenter i den del af brændsen, som jeg er i. Og hvad har vi så sagt, at den her kandidat han kunne finde på at sige, ja, teksten for en af betændelserne står her, forestil dig en kandidat, Klaus Hansen, som stiller op til folketing for Socialdemokratiet. Klaus udtagelig fornyligt, på det seneste har politik handlede for meget om den højre medelklasse. Vi i Socialdemokratiet mener, at det nu er tid til, at politikerne prioriterer folk fra arbejderklassen, og den laver denne klasse, som for eksempel bygningsarbejder, ringeringsassistenter får skabe et mere ret færdigt Danmark. Og så det simple spørgsmål. Hvad synes du umulbart om kandidater med synspunkter som Klaus Hansen? Det kunne man svare på en skala fra 0 til 10, hvor 0 det var slet ingen sympathi, og 10 det var meget høj sympathi. En anden af betændelserne løde sådan her, at her stillede Klaus Hansen så, det hedder han i alle betændelser, her stiller han op for venstre og udtale sig op. På det seneste har politik handlede for meget om arbejderklassen og den laver medelklasse. Vi i venstre mener, at det er nu tid til, at politikerne prioriterer folk fra den højere medelklasse, som for eksempel ingenører og gymnasielærer får skabe et mere ret færdigt Danmark. Og der skulle de så sige, hvad de synes om ham. Vi havde også de, hvad kan man sige, modsatte kombinationer, sådan at nogle gange så var Klaus Hansen også Socialdemokrat, men synes det samme, at nu var det tid til at prioritere den højere medelklasse, eller han kunne være venstre-man og sige, at det var tid til at prioritere arbejderklassen og den laver medelklasse. Eller, og det er centralt, der var også nogle betændelser, hvor han bare blev presenteret som venstre-man eller Socialdemokrat. Og de to betændelser bruger vi til at vurdere, hvilken betydning har det så, hvad Klaus Hansen siger. Og det er det, jeg så vil vise jer. Og det vil jeg vise jer i sådan nogle figure her, hvor midterlinjen, den stiblede linje i midten, det viser nullpunktet, kan man sige. Det er der, hvor de versioner, hvor Klaus Hansen bare kommer fra et parti, men ikke siger noget. Det er der, kan man sige, de er placeret. Så alle afvigelser fra den her stiblede linje viser, at det han har sagt, det har en betydning på sympatien for ham. Og i den øverste box har vi hvad der sker, når han appellerer til arbejderklassen eller den laver middelklasse hernede. Hvad sker der, når han appellerer til den øvermiddelklasse? Og i første omgang, så vil jeg bare vise jer det for alle respondenter samlet set, altså hvor vi ikke splitter dem op på nogen måde. Og det vi kan se, det er, at hvis Klaus Hansen er socialdemokræret og siger, at nu er det tid til at prioritere arbejderklassen eller en laver middelklasse, så skoer han igennem sin i et cirka 1 poæng højere i sympathi på den her skala fra 0-10 blandt folk. Hvis han er venstre mann, så skoer han halvandet poæng højere på den her skala. Så der ser ud til at være en positiv effekt blandt alle respondenter, så den cirka omkring 10% af den her skala og appellerer til arbejderklassen. Omvendt, hvis man appellerer til den øvre middelklasse, så koster det for socialdemokraten cirka 1 poæng for venstre mann cirka et halv poæng. Så det ser ud til at ikke nødvendigvis være så god en strategi at sige, at den er ud altså på tide at prioritere den øvre middelklasse. Men det er så blandt alle respondenter, og gravt spadestik dybe og se, men hvordan så med de, der før de fik noget at vide om Claus Hansen, havde svaret, at de selv synes de tilhørte arbejderklassen. Ja, der kan vi se, at der effekterne endnu større. Der er nemlig en forøvelse i sympathien på to poæng, hvis den socialdemokratiske Claus Hansen siger den ude tid til at prioritere arbejderklassen. Hvis det er venstre mann Claus Hansen, der siger, så er det hele tre poæng. Det er altså næsten en tredjedel af den her skala, der er forbedring i sympathien for ham. Omvendt, hvis den socialdemokratiske Claus Hansen siger, at nu skal vi prioritere den øvre middelklasse, så taber han over to poæng, mens venstre mannen taber over et poæng ved den samme udtalelse. Så altså blandt folk, der selv siger de tilhører, opfatter sig som tilhørende arbejderklassen. Så der er altså endnu stærkere effekter blandt arbejderklasset vælger. Omvendt, hvad så med dem, der siger de tilhører den øvre middelklasse? Der er noget svagere effekt, der faktisk ingen signifikant effekt, og det er jo det som de så her streger viser, det er hvorvidt, vi kan være sigt af statistisk sikre resultater. Der ser ikke rigtig ud til at være nogen sådan videre reaktion, det er der med at appellere til til klasser, det ser ikke rigtig ud til at bide på folk fra den øvre middelklasse. Men resultatet når man lægger deres manglene reaktion sammen med den ret kraftige reaktion blandt arbejderklassen, det er at den her form for retorik sådan set virker polariserende. Den trækker klasserne fra hinanden og skaber jo altså dermed sammenhæng imellem i det her tilfælde subjektiv klasse og så sympathi for kandidaten. Vi har andre analyser, hvor vi har skruet en lille smule og formuleringen hvor vi spørger, hvor sandsynligt er det, at du vil stemme på en kandidat som Klaus Hansen og de ligner dem her, så de har ikke så meget at gøre med præcis hvordan vi spørger. Nu skal det her forhåbentligt afsættes til et internationale publikum, det er derfor det på Engelsk. Derfor har vi også brudt at køre det i USA for at se hvordan det ser ud der når vi så byder venstre socialdemokraterne ud med republikanere og demokrater. Jeg vil ikke gå ind i detaljerne, vi kan så nogle låne ved at skimte et lidt, kan man sige, at resultaterne er faktisk i betydelig grad parallelle. Vi finder nogle låne de samme mønstre, med en enkelte undtagelse i de to lande. Så det ser ud til at være en effekt, der jeg i virkeligheden går på tværs det her, vi har set. Så disse her klasseappeller og det er så det, vi trækker ud af det, de ser altså ud til at have et politisk potentiale. Hvis der er politiker, der appellerer til klasserne, tyder det her på, så vil vi forvente at se en genopstående af sammenhæng imellem klasse og partivalg. I hvert fald det her viser så sammenhæng imellem subjektiv klasseidentifikationer, altså hvilken klasse man selv synes man tilhører, hvor det, jeg visste tidligere, det var hvilken konkret beskæftilse man havde. Det skal vi selvfølgelig gravele i de også, men vi kan i hvert fald se, at det der er spørgsmål om, hvor hvilke partierne de taler om de her ting. Ja, det ser ud til at have betydning. I hvert fald tyder eksperimentet her på, at hvis partier, kandidater talte om klasse, så ville vi kunne se klassebestemte effekter. Så med andre ord, den der klasse, den er måske kun skinndød for indeværende i hvert fald. Nå, lad os prøve at bevægge os videre i hvad hedder det den her kaosalitetstrakt, og se på hvad betyder så folks holdninger til hvad hedder det til centrale emner for, hvordan de stemmer. Og der har jeg udvalt de to emner her, nemlig økonomisk omfordeling, og så holdning til indvandre. Og det har jeg gjort på basis af tidligere forskning, som viser, at når vi ser på vælgerne, ja, men så er det, kan man sige, representanter for to de to centrale holdningsdimensioner, der påvirker partivalget, nemlig det der med økonomisk omfordeling i den hele taget, den klassiske fordelningskamp, højere- og venstre diskussion, som vi har kendt i dansk politik, tilbage til, ja, min virkelighed, begyndelsen for i år 100. Og så det her spørgsmål om udlændinget har mange forskellige betegnelser, som er kommet til at spille en større rolle i virkeligheden i takt med noget af det, som jeg visste jeg i starten af fordraget, nemlig, at folk synes, det er et større, større problem, eller der er flere flere, der nevner spørgsmål om udlænding og indvandring, som et problem, politikerne skal tage sig af på den en eller den anden måde. Så det er det, og man behøver sådan set også bare at åbne for sit fjernsyn, for at se, at det er sådan set det, der fylder i diskussionen. Der er også andre ting, og det er ikke fordi, jeg vil sige, for eksempel spørgsmål om klima eller sundhed, og sådan noget, at det er uden betydning, men jeg skal jo skære et sted, og det er så blevet her. Og jeg mener stadigvæk, at de her to ting fanger meget væsentligt, hvis ikke de væsentligste strukturer i sammenhæng imellem holdning og vælgerhedefærd. Lad os prøve for, at vi går ind og ser på sammenhængen med Partivalget, så på, hvordan har udviklingen egentlig været på de her holdningsdimensioner, fordi dem har vi også haft spørgsmål om i valgundersøgelserne ganske langt tilbage i tiden. For så vi da angår at den økonomiske omfordeling, der har vi et spørgsmål tilbage til 911, hvor man skal sige, hvor enig man er i et påstand, at høje inkomster burde beskates hårdere end tilfældet er i dag. Og her er det så skaledet fra 0 til 100, så den, hvis man har sagt, man er helt enig, så skruer man 100, helt uenig, skruer man 0. Med untagelser 70'erne, hvor der var en viss appetits på højere og skatter på høje inkomster, så har der faktisk været en meget udtal grad af stabilitet henover ordnet. Kurven ligger stort set flat omkring 50 % eller en gennemsynskoer på altidens stem siger, at gennemsnittet af holdningerne er alige midten. Hvordan har det set ud på udlænding af området, der har vi et andet spørgsmål, som ikke går helt så langt tilbage. Indvandring udgør en anvåelig trussel mod den danske kultur har folk kunne forholde sig til. Det snyder lidt her det første, fordi i 99'erne er det faktisk et andet spørgsmål, som vi har lagt ind til den ting, man skal se bort fra. Og så er mønsteret i virkeligheden det samme også der betydelig grad af stabilitet. Så det vil vise lige om lidt, det er altså ikke noget, der skyldes, at befolkningen gennemsnittelig set har ændret sine holdninger. Der var en journalist fra det magazine, der havde set land, som ringede til mig for noget tid siden, og ville se på hjemma'er, at der har kommet en øde polisering i de her holdninger. Det er sådan, at folk's holdninger er længere at trukke fra hinanden, blandt andet på de her områder. Og det er der heller ikke tale om. Der er den samme spredning henover overne, så den i store tal. Så der er virkelig heller ikke sket særligt meget med holdningerne på det her punkt. Men der er sket et eller andet, når vi ser på, hvad det betyder for partivaliet. I hvert fald på den ene dimension, fordi her ser vi et sammenhæng mellem, hvad man synes om det her skattespørgsmål, og så hvor hvidt man stemmer på den røde blok, eller ej, det vil sige, eller ej, det vil sige, man stemmer på den blå. Og det, vi kan se, er, at vi viser, at man kunne svare, man var helt uenig, nærmest uenig, man var verken, eller man var nogenlående, eller man var helt enig. Korn her viser, den foresagtes, som synlighed for at stemme på den røde blok, alt efter hvad man har svaret til det her spørgsmål om beskatning. Og der kan vi jo se, at i virkeligheden, meget stabilt mønster hen over årene er helt klart, og i virkeligheden, som man også kunne forvente ude for sådan en klassisk børnelærd om, at jo mere enig man er, hjemme jo højere, er sådan en synlighed for, at man stemmer på den røde blok. Så, altså en betydelig grej, er sammenhæng mellem holdningerne, og vælgeraferien på det punkt. Mer udvikling er der på den anden her, fordi det viser den samme opgørelse, men nu bare for at så vidt angår svaretene på spørgsmålet om, hvorvidt udlænding er en trods mod den danske kultur. Og det mønster, vi kan se her, det er i den første del af perioden, der er der ikke sådan nogen særlig stærk sammenhæng, det hopper lidt op og ned, og her i n. 90 sker der et eller andet mystisk, som jeg ikke nødvendigvis vil stå her på. Men fra n. 94 og frem, der ser vi en meget tydelig udvikling, og det er jo nærmest en trompet, der bare trutter højere og højere, havde han sagt. Forskelene bliver større og større, altså der bliver en stærkere og stærkere sammenhæng mellem holdningerne til, hvorvidt udlænding er en trussel, og så valg i mellem rød, partier i den røde og den blå blok. Sådan at vi mod slutningen er op i en forskel på hvad? 65 måske, imellem de to ekstreme holdningskaligurier. Det er altså noget, der vasker sig. Det, jeg ikke har set, men som jeg har set på i forbindelse med borgerprojektet, det er, at i virkeligheden så følger partiernes holdninger eller partiernes placeringer på det her opgået ud fra, hvad de siger i deres valgprogrammer, det følger det samme mønster. Altså, at den der trompete den åbner sig, nogen låner han over den samme periode. Så også på det punkt læser jeg det sådan, at der altså er en betydelig sammenhæng imellem og fornuftig sammenhæng imellem hvad vælgerne synes, hvilke holdninger de har, hvordan de synes, politikken skal indrettes, og så de partier de stemmer på. Tiden løber sig, vi er ikke tid til at gå ned i de partier her, men det viser sådan set nogen lånne et mønster som man skulle forvente. Det er sådan, at forskelene imellem effek eller forskelene i partivælden imellem folk, der har forskellige holdninger på omfordelig spørgsmål, de større for socialdemokraterne venstre og konservativ end for nogle af de mindre partier til gengæld, så er forskelene for eksempel undskyld rækald venstre endeslæsten, og dansk folkorti markant større, når vi kommer til spørgsmål om holdning til udlænding. Så partierne har altså sådan forskellige nischer, kan man sige, forskellige steder, hvor de isadelighed skiller sig eller deres vælger skiller sig fra hinanden. Og derfor er vi jo så også i den situation, at vi i dag har det her to-dimensionelle politiske rum, i hvert fald bl.a. vælgerne, og det er der sikkert mange, der har set, nogle af derer ikke har gået i gymnasie for så langt til siden, da har man jo set det her og håber jeg, hvor vi har den der fordelningspolitiske venstre højre dimensioner, sådan hvad de politiske venstre højre, som i høj grad har gjort med udlændingsspørgsmål, hvor vi kan se, der ligger sådan en block af SF, endeslæsten Alternative som ligger mod venstre på begge dimensioner, de retikale de sådan, ja, lidt over midten på økonomin, men klart til venstre for hvad de politikken. Dansk Folk på 10 ligger, ja i hvert fald den her opgørelse, det er så der gennemsnitspladseringerne for deres vælger ligger de en lille smule til venstre på den økonomiske dimension, i hvert fald for sådan en midte her, men jo klart til højre, mens venstre konservativt beragel i Aangces vælger befinner sig i varierende grader længere til højre på et fordelingspolitik men knap så langt til højre på hvad de politikken. Et sådan set velkendt mønster fordi der føler med i dansk politik men det er jo et mønster som vi har sådan set over den her periode som vi har investeret her har set udviklet sig fra, at der bare var en dimension. Hvis man går tilbage der til 99 så var der ingen forskel i holdningen til indvandring når man så retikale vensters vælger og fransketspartidsvælger sådan er det mildstættet ikke i dag Så det var holdningsdimension Lad os prøve at gå videre til de her spørgsmål om personer og dem hører vi jo om hele tiden i politik og der er jo nogen af dem der er mere eller mindre ramashang i kan man roligt sige Man skal ikke lide længe før man kan finde sådan en indlag som det jeg fandt her emel Kestler som hjælpers er meget fornuftig og det vil jeg ikke sige, det er nødvendigvis udtryk for at hun ikke er det her men som i en kommentar der tilbage 2012 siger, at politik handler om personer Det er sådan en ret udbredt opfaltelse at det her med personer det betyder altså rigtig meget og hvis bare man som parti har den helt rigtige partiledere ja man så vil ja så ens lykke gjort så skal man nok få et godt valg og så og det er fordi, at vælgerne de i øver de virkeligheden ikke rigtig forholder sig til politik, de ser bare på person og det kan da godt være at det er sådan, jeg skal indrømme at jeg hører ikke til dem der synes at det er den bedste forklaring som man bliver så klog af og det gør jeg blandt andet ikke, fordi at det kan være ret svært at finde ud af hvad vejpilen egentlig vinder fordi påstaden er jo der, hvis man synes om en person eller en bestemt kandidat så vil man stemme på vedkommelsparti og det kan også meget vel være sådan men det er helt sikkert også sådan at hvis man synes godt om et parti, så kommer man også til at synes bedre om partidsleder for eksempel hvis man føler sig som venstre mk og har tænkt sig at stemme på venstre, så kunne det da godt være at man alene af den grund synes, at Lars Løcke, han var en lidt finere fyr, end hvis man tænkte sig at stemme på et andet parti så problemet er, at kaosuliteten kan gå begge veje og det gør det rigtig vanskeligt at undersøge det her spørgsmål på nogen låne et roligt måde og når frem til en eller anden sådan fornuftig konklusion om hvor meget betyder så de her personer egentlig for politik i de fleste tilfælde fordi nogle gange så tilbyder virkeligheden nogle muligheder for at lave nogle analyser, som man ikke selv kunne have designet og har været til en undervisning før så ville det næste virke bekendt men så må I skrive næste measurements eksempel som jeg vil tage frem det er hvad der skete under den forige valgperiod, altså fra 2011 til 2015 fordi der var der i den grad fokus på personer i første omgang var der betydelig fokus på den sædende statsminister som jo kom ind i valgkampen med hver nærmest blå mærker undskyld kom ud af valgkampen og ind i regeringskontorne med blå mærker i den forstand, at Venstrejo i 2011 havde glemt, at valgkampen hørte op man bare kørte videre og talte løftebrud mens de sad at forhandle regeringsgrundlag ude i det sortet torn der var også en skattesag som kørte for fuligardiner i medierne og den der løftebrugsdiskussion kørte jo videre ind i langt ind i valgperioden hvor påstand var hjemme i socialdemokratern de havde sådan set lået noget andet end den politik de nu gennemførte og så videre det sad sig med det samme ubehagelige spor i meningsmåling ubehagelig for den røde blok som fald, fald, fald, fald og røg ned på noget der nærmed sig 40% af tilslutning eller værst men så viste det sig lys i mørke fordi så begyndte at opstå problemer på den anden fløj så var der jo først en sag om nogen med nogen flybilitter på første klasse den så kallet 3Gi sag hvor udfordringen var for Lars Lukrasmusen at han had fløjet lidt for dyrt for sådan en grøn internationale organisation og halvt års tid efter så havde ekstra bladet fået noget ud af at Sømmer Mæcke hans parti havde betalt både Jakkes Sætter underboks og forskellige andre beklædnings genstande for ham det kan man meget klart se også i meningsmålingen over tid at det sætter sig ubehagelige spor for Venstre og den blå blok på det tidspunkt så der var ellers alt med de der personer som fyldte rigtig meget i valgkampen det op til det var også så den socialdemokratern der jo forsøgte at gøre i hvert fald en del af valgkampen i 2015 til et spørgsmål om helle eller lykke og køre det på hvem skal nu betale lykkes regning og sådan noget var det så noget der sætter sig spor hos vælgerne ja det kan man sådan set godt sige den her figur den viser sympatien på de der skalaer fra 0-10 fordels socialdemokratiet og Venstre altså partierne og så de to partiers ledere som jo skifter noget henover over årene men der er sådan set to ting der er interessante at notere sig for det første at der frem til 2011 er en betydelig grad af stabilitet der er lidt hopp op, helle torning er lidt mere populær end morgens lykketoft var det hende der hopper op her men taber så igen lidt frem mod 11 men ellers så er der meget stor grad af stabilitet både for partierne og deres ledere på nær fra 2011 til 2015 hvor sympatien for Venstre ledere som jo er den samme i 11 og 15, nemlig Lars Løkker Rasmussen falder med næsten to skala point på den her skala tilsvarendes ser vi et fald i sympatien for Venstre partiet på et fuld skala point ingen af delene har vi jo set noget der bare nærmer sig for de her partier i den her serie og vi har det så langt tilbage som vi har det i data nemlig 94, så der skete altså noget ret voldsom der med sympatien for Lars Løkker Rasmussen så kan man sige om der skal der være noget om den der person snak så skal det altså være her i 2015 at vi skulle kunne finde noget så det satte vi os for at undersøge så vi to svarne på de her spørgsmål svarne på en række af de andre spørgsmål som jeg har vist jeg får at kunne kontrollere forholdninger og så videre putte det ind i en model hvor vi får udsag enten hvilken block man vil stemme på den røde eller den blå eller hvilket parti man vil stemme på det gav en frygtlig masse koeficienter som man ikke nødvendigvis bliver så klogere at kigge direkte på men det vi kunne bruge dem til det var undskyld at lave simulationer hvor vi kunne prøve at se på hvordan ville vi ud fra den model for vælgeredfærende der i 2015 hvordan ville støtten til blå block og venstre røde block har set ud hvis sympathien for partierne og partilederne havde været som den var i 2011 fordi det der er udfordring her det er egentlig at være en realistisk ændring hvor meget kan man egentlig skrue på de her sympathier, hvor meget bevæger de sig op og ned i her kan vi se konkret der skete et markant fald fra 2011 til 2015 og hvis vi så prøver at simulere hvad ville der være sket så prøvede vi at sige hvis ikke det fald var sket hvad får vi så ud af det det er det vi viser den her tabelt i første omgang så prøvede vi at sige lad os nu bare tage fat i Lars Lykke vi kunne se der var et fald i sympathien for ham på de her to scaler point hvad ville der være sket hvis vi havde skruet det tilbage til 2011-nivået altså havet hans sympathi i 2015 med to point ja så siger modellet at så ville hans eget parti i Venstre have fået 1,4% på en asamplig stemmer flere altså de ville have fået 1,4% på en flere stemmer og den lille stjerne viser at det er statistisk sikkert det er jo faktisk en del kan man sige vi skal huske her at lige ved at tabe valget det er i størrelsesorten 75-100 stemmer der skulle have været fløttet fra de konservative over til sociale kraterne og alternativet fordel på den rigtige måde så var det sidste mandat vibbet så i størrelsesorten på 1,4% det er sådan set alrilig til at det kunne have tippet valget ser vi på betydning for at stemme på en blå blok så er den lidt mindre effekt noget af den effekt på de 1,4% bliver jo et op af de andre partier som betaler en del af den Hvordan ville det have set ud for hele torning, hvis vi havde skruet hende tilbage til 2011-niveauet så ville jeg have givet et lille fald for sociale kraterne på et halvt point, der var ikke sket så store ændringer for hende men, hvis vi nu ser her vi ser både et fald for Lars Løcke men vi ser altså også et fald for Venstre og det der fald for Venstre det kunne jo godt ske at det i et eller andet omfang havde noget at gøre med faldet i synpartien for Lars Løcke han er jo og var jo også dengang partids formand så hvis der er en eller anden sammenhæng, der er en meget tæt og det er der en meget tæt sammenhæng men det kunne godt være, at det der fald for Venstre, det var drevet i et eller andet omfang af faldet i synpartien for partidsleder hvor meget det har jeg ikke noget bud på det kan jeg ikke sige noget præcist om men for at få en fornemmelse af hvad det kunne være betydende så kan man prøve at sige, at hvad nu hvis vi sagde, at det hele var handskyld altså det hele fald for Lars Løcke selv men også det hele fald for Partiet Venstre det skriver vi på lykkesregning hvis I vil tillade mig den måde at formulere det på hvad ville der så være sket hvis vi så havde simuleret på den måde, at vi skruer både synpartien for Lars Løcke og partiet tilbage til 2011 i 2015 så siger modellen, at Venstre har fået flere end 5 % på en flere stemmer altså 5 % af samtlige stemmer ville de have fået mere end de fik bevalget lidt mindre igen for den blå, for de de igen bliver spist nogle af dem indtagerne i blå men, og hvis vi laver den samme øvelse for hele torningen, der var ændringerne igen meget mindre, det ville have ført til et tag på 1,6 % poing for sosialmotiv og et poing for den røde blå mindre ændringer men interesse med koncentreret sig om Lars Løcke, og derfor tog vi også de tal og omsatte til stemmer hvad ville de svare de her procenttale til i stemmer for at få nogle hoveder på kan man sige, ja 1 % af stemmerne svare til ca. 35.000 stemmer så minimums nivået for Lars Løcke's pris for sit parti, det var i størrelsesorten 50.000 stemmer mens maximums nivået efter den her modell var 140.000 de her vi talte dem, gik vi oprykket på, vi havde dem de er kommet, som vi kan se der i i kapitel i den, hvor vi skrev om valget 2015 som kom i foråret 2017 men Kasper, han har været så lidt sindigere at omtale resultatet i fordrag han havde holdt for regeringen Spindoktor allerede før jul, altså i 2016 og straks begyndte at duke pip op i forskellige kommentatorer der skrev om, at der var en analyse der visste noget om Lars Løcke og Venstre og der var en viss interesse for det fra medierne også da vi så nærmet også skulle publicere den her bog vi havde egentlig givet det her kapitel til politikken og sagt det får I som en solohistorie det må I skrive om og det var meningen, det skulle komme den fredag hvor bogen udkom Tirsdag i den ude blev ringet op en journalist på ekstrabladet som faktisk den har skrevet speciale hos mig som allerede uden i forvejen, havde kontaktet mig og spurgt, at man kan ikke få det her det var ekstrabladet, der havde kørt de her historie om Lars Løcke og det sagde nej det kan du altså ikke fordi vi har det og vi bestemte det skulle være på en anden måde ah, man kom nu og kom nu og det kan du da ikke have gjort det, det mener jeg nok jeg kunne, så ringer han derom Tirsdag så siger jeg faktisk, han ringer så siger han ehm vi har skaffet kapitelet på anden måde vi bringer historien i morgen har du nogle kommentar og det havde jeg ikke besluttet mig for fordi jeg ville ikke hvad hedder det beløn af hans teori på den måde, så jeg skyndede mig at ringe til ham, jeg havde en aftale med på politiken og så snakke vi lidt men dagen efter brægte ekstrabladet ganske rigtig historien, en dag på forsiden med denne overskrift og og det var helt tydeligt, de havde fat i det rigtige kapitel inde i at visen, var der en fin og lojal beskrivelse af, hvad vi havde skrevet i artikeln men selvfølgelig gik de med det højtal de 180.000, det står ned, når det kan ikke se når det står næste linje dernede under men selv overskriften her var faktisk meget lojal, fordi det er den her analyser jo viser ud over, lidt høhø om Lars Løcke det er, at disse her partiledere jo ikke bare kan fungere som trækplaster de kan jo i virkeligheden også fungere som dødvægte, så overskriften her det var faktisk taget ud fra konklusion i kapitelet der at det var sådan set nok i virkeligheden, det der var det der skete der for så vidt anden gik Vendstroll Lars Løcke i 2015 der var så en af de altid så kloge, kommentatorer Nord Reddington der i politikken gjorde sig lyst i over at vi havde det der store spænd mellem 50.000 og 140.000 han skrev jo, det var der godt at det ikke var også der skulle regne ud på meget brændstof, der skulle på raketten til Mars og det er jo sådan set enig med Hamid men jeg vil også håbe, at dem der skal lave de beregninger, har nogle lidt bedre for at sætninger få det data- og beregningsmæssigt end vi har til det her Nå, hvis vi skal nå at blive færdige så skal vi også lige rundt om disse her misstilledsfulde vælger fordi det er jo noget der har fyldt en del i diskussionen på det seneste et angivligt stort fald i tilliden til politikerne i det her land, hvor vi jo ellers er så glade for at sige, at vi har mest tillid i verden Det har vi også mål for i valgundersøgelsen Vi har to spørgsmål, som jeg vil vise jer for det første et spørgsmål, som vi har tilbage til 1991 igen, hvor man skal sige hvor enig eller uenig man er i, at man kan ihjelmænlighed ståle på, at hvor politiske ledere er for direkte beslutninger for land Og så har vi det andet spørgsmål, som vi desværre kun har fra 1994 frem men som løder hvor stor tillid har du til danske politiker i almindelighed, har du meget stor tillid, ret stor tillid, ret lille eller meget lille tillid Og hvis vi prøver at se på svarne på de her, igen omregner til sådan nogle eller er det gennemsnitten vi viser på en skala fra hattet så 0-1 0-100 det giver ikke en stor forskel så kan vi se den stiblede her det viser gennemsnitskoren for hvor stor tillid vi har til de politiske ledere i gennemsnitt den hopper lidt op og ned kan man sige henover årene men der er ikke sådan en helt klar nedagående sedans jord vi kan se noget her fra 5-7 stykker og der er der et betydeligt fald men det der har tiltrukket sig mest og Mærke som havde det sådan set hvor vi ser en betydelig vækst fra 4-90 og op til toppunkt i 2075 hvor det var omkring en 70% der svarede at de havde meget stor eller ret stor tillid til politikerne og så ser vi altså et lise markant fald i årene der efter og hvorfor nu det det er det spørgsmål som mange har stillet i diskussion om det her og vi har også prøvet at kigge på det i forbindelse med den her bog og der er en rigtig forskellig forklaring altså man har set på i litteraturen for det første kunne der have noget at gøre med hvordan økonomien udviklet sig at når der er økonomisk krisis så synes folk ja man politikerne de skulle da have taget for den krisis til at gå væk og derfor får de mindre tillid der er også nogen der peger på ja, men det der med lave tillid det er noget som folk der har få ressourcer altså fat i eller lave uddannelse eller så videre det er højsalig dem der har lavet tillid så man skal søge forklaringen der der er også nogen der peger på om det har noget at gøre med hvilken politik der bliver ført at når der bliver ført en politik som folk ikke kan lide så har de mistelighed til de der politiker, de leverer ikke det de ønsker sig nu er det skyld og så er der endelig også nogen der siger ja man det her der er sådan en generell utifredshed med partier der tager ansvar og det er det folk venner sig imod de partier der måske står bag upolere beslutninger og jeg har ikke rigtig tid til at komme ind om det hele jeg havde ellers legnet op så jeg vil fokusere på de to midterstand og derfor vil jeg så lige springe den her over nemlig det her spørgsmål om er der nogen sammenhæng også når vi ser henover ordene imellem hvor mange ressourcer folk har og så deres niveau af deres politiske tillid men når man ser på det så viser det sig at det er der faktisk kun en af disse her klassiske sociale baggrundsfaktorer der for alvor ser ud til at have at der er, hvad kan man sige hvor der for alvor ser ud til at være en udvikling og det er nemlig spørgsmål om eller det er nemlig inkomsten sammenhæng mellem folks inkomst og hvilken tillid de har og henover ordene der sker der jo en betydelig ændring i folks inkomst altså den stiger jo nominelt så for at lave en sammenligning over tid så har vi ved hver undersøgelse inddelt folk i fire grupper nogenlunde lige store alt efter hvad deres inkomst er så første kvartil det er de første 25% af inkomst fordelning anden kvartil det er så fra 25 op til 50% og tredje det er så fra 55% så fjerde kvartil det er den fjerde del med den højeste inkomst men vi kan se det hvis der er noget der i 1984 så det ville jeg være tilbål til ikke at fæstne for meget lid til det jeg tror det er et udtryk for at stickproven i det over ikke være så skide god fordi mønsteret er i øvrigt stort set entet mønster i virkeligheden kan man sige ingen sammenhæng der er ingen rigtig forskel imellem grupperne indkomstgrupperne på det her med hvor meget tillid man har til lederne i landet frem til en gang ind i 90'erne hvor der begynder at vise sig en ret klare forskel og det vi kan se det er at de der tjener mest har mere tillid eller sagt om den med den lavest inkomst har mindre tillid til politikerne og den forskel ser ud til at være ved, det gør den på det her spørgsmål om de politiske ledere men vi ser tilsvarende mønster at udvikle sig, der har vi jo så ikke så lange period, men igen fra 2001 er det virkeligheden, vi ser at det er tydeligt og frem også på det andet spørgsmål om hvor stor tillid man har til danske politikere i almindelighed altså det ser ud til at åbne sig sådan et gab der bliver forskel, det bliver en sammenhæng imellem hvor meget man tjener og hvor stor tillid man har til politikerne vel at mærke en sammenhæng der ikke var nær så udtalt tidligere og der er ikke mange år, hvor den der ikke er rigtig så der ser ud til at ske et eller andet der og hvad kunne det så være hvis vi prøver at gå videre til den anden forklaring det er med holdningerne så kan vi faktisk se et tilsvarende mønster når vi ser på sammenhæng imellem holdningerne til det der spørgsmål jeg visst, jeg før nemlig om skal skatten på de højeste inkomster og sættes op eller ned og det her viser tillidsnivået blandt de der er enten helt uenige eller de der er helt enige og igen kan vi se der i nogle år er der en vis sammenhæng men den er ikke så konsistent men også derfra fra slut 90'erne sætter ude til og åbner sig en eller anden form på forskel 2011 er det der ikke så klar på den her med træferlederne, de rigtige beslutninger ser vi på tillid til politikerne og mændlighed ser vi også en vis åbning det er altså en vis differensering i de to grupper, vi ser jo får dem alle sammen end den generale tendens først går det op og så går det ned men forskel vokser hvad kunne være en forklaring på det ja det vi jo har set i den periode det er at skatten på de højeste inkomster denne som set blev satt ned i flere omgang og det er den blevet af blå regeringer det var noget de fleste de vælgerer nok havde forventet men den blev det også under torningsmittregeringen der blev skatten på de højeste inkomster også sænket der blev også skåret i dagpenge der blev skåret i kontanthjælp så de folk der ønsker sig mere om fordeling i samfundet ja de fik altså ikke den politik de ønsket sig i den periode heller ikke under en regering som nogen af dem nok havde regnet med, vi leverede det kunne være en forklaring på det mønster vi ser der og det ville også være min forklaring på det gab som vi ser parallellegab vi ser udviklingsderej for os og så videre andet andet andet område hvor det er gået i hvert fald lille smule den modsatte vej det er en annen holdningsdimension som vi også har kigget på det her spørgsmålet om holdning til om udlænding er en trussel mod den danske kultur fordi der kan vi se at der er faktisk der i slut 44'erne ind i 90'erne var en betydelig forskel mellem tilsnivåerne fordi der var anholdsvis enig at udlænding var en trussel men fra 2001 og frem hvor vi jo får en bordlagering med støtte af dansk folketid der endrer udlænding politikken ret betydeligt der snæver os det gab hvor meget man kan og holder sig så er det stig af måske en lille smule her i elver, men ikke sådan fra elver men er i hvert fald mindre end det var der i 90'erne og mønster går igen på begge de to tillidsspørgsmål så der kan vi se noget som jeg vil i hvert fald støtte af vejen sige men det er sådan set udtryk for et modsatte effekt eller tendens nemlig at en del vælger som havde lavet grad af tillid til politikere så synes de ført den udlænding politik som de her vælger gerne vil have i er eftersom politikken kommer til at lide deres farve den politik de ønsker sig i højere grad så stiger deres tillid til politikerne så der ser ud til at være en betydlig grad af vækselvirkning på det punkt og så springer jeg over den sidste her for at komme til en konklusion som jo sådan set er legnet op der nemlig at de her vælger og de opfører sig rimelig fornuftig lad os prøve at se på hvad vi har været rundt om så den i hovedet træk for det første til spørgsmålet om hvorfor stemmer vælgerne så og danskerne som vi gør og dem har jeg jo givet i skoven med et lidt politikereaktigt svar at ja men det afhænger mange forskellige ting og det håber jeg sådan set at de har set at det gør det fordi vi har været rundt om at der er nogle sociale baggrundsfaktorer der har betydning køn og uddannelse Vi har også set at de her holdninger og især deltidig spørgsmålet om holdningen til udlæggning har en stigende sammenhæng med partivælder det var så blockvalget jeg visste ja men det findes må i tro mig tilsvarende for de enkele partier nedenunder over tid altså der sker noget der, vi har også set at de her med personer, det kan i hvert fald i den der situation i 2015 så det er ud til at spille en ikke helt ubekydelig rolle for venstre så der er en rækker jeg har jo så ikke vist i alt hvad man kunne tage fat i her heller men der ser ud til at være en række forskellige faktorer som altså vejer ind på partivældet så sådan nogle indtydige monokausale forklaringer altså at sige det er den her ting og kun den kommer i det svære at ikke herfra med til det der spørgsmål som jeg selv så hjemme hvad er hvordan skal vi så egentlig forstå de her vælger og reagere i de som hovedløse høns der stormer frem og tilbage fra det ene parti til det andet lidt som vind blæser det er ikke det billede jeg vil tegne jeg vil sige når man ser på de ting her når man ser på forskellige andre ting som jeg har kigget på i forskellige sammenhænger så tegner der sig sådan set for mig et billede af nogle vælger der er rimelig god til at navigere i det politiske landskab på den måde at de stemmer på nogle lunde på de partier der representerer de holdninger som vælgerne selv har men i og med at der er sket den der ændring fra den en-dimensionelle til den 2-dimensionelle situation så har mange vælger flere bolder i luften der kan være holdninger som man oplever som vigtige for hvor man vil stemme som kan man sige og i retning måske har man en preference parti-preferensen når det kommer til den økonomiske fordeling men en anden når det kommer til spørgsmålet om udlædning og det er der med at afveje den balance ja det kan give mere af den omskiftelighed som jeg viste her helt ved starten fordi alt afhængig af hvad man synes er det vigtigste ved et givet valg så kan man skifte parti for at så forsøge at indfri sine ønsker i dimensionen hvis ikke man har fundet det parti som lige når agt det representerer det man ønsker sig så så vi en lille smule på det her med mistilleden til sidst og det som jeg vil trække frem er at det ikke får at sige at det er forklaringen på det hele men jeg synes det er en vigtig point at have med det er at et aspekt af den der mistillede det er altså at den har nogle politiske røder det har sammenhængen med hvilken politik der bliver ført og de vælger at der ikke oplever den politik de ønsker sig måske en dag ikke fra den regering de havde regnet med ville give dem den politik de ønsker sig ja de vinder sig eller udtrykker så mistilleden til politikerne generelt og hvis vi på den baggrund skulle prøve at kigge lidt i krystalkolen frem mod det valg som jeg ville blive meget overrasket over hvis ikke vi får først efter jul så vil jeg, og det er ikke fordi jeg vil påstå at det her er nogen sådan voldsomt dybe indsikter, men ud fra det jeg har sagt så vil jeg bestemt forvent at vi ser en fortsat klar og skarp kamp imellem de politiske alternativer på begge de to dimensioner udlænding af diskussionen kører jo i hvert fald i finansministeriet i højt gear når finansloven bliver vedtaget så kommer der jo løn hurtigt derafter nogle aftaler om udlændning politik som vil komme til at spille en rolle i valgkampen det er da ikke et sekund 20 lom, der vil også være diskussion om den økonomiske fordelning skatte spørgsmålet jeg så, socialdemokraterne spiller ud med en ny skat for en år meget høj lønning, og nu skal vi nok op over den der millionærskat de havde på banen i 2011 en ting som jeg slet ikke har talet om her, men som også må forventes at komme til at spille en rolle det er jo spørgsmålet om hvem er best til at sikre sundhedsvæsen, hvem har den bedste løsning der kan skabe et velfungerende sundhedsvæsen og for færdsmål i penge kan man i virkeligheden sige og så tror jeg som det sidste ting jeg vil sige, at vi skal forvente at se et fortsat rimelig højt niveau af politiske mistilled og det vil jeg sige af to grunder for det første så er, som jeg måske kunne høre i noget af det jeg har sagt en del af min forklaring på den stegnivå vi ser nu, det er at Tornig Smidt-Regering før den anden politik end den mange af deres kærnevælger havde ønsket sig og det har de ikke vist endnu at de vil, de siger de i hvert fald på nogle punkter ville noget andet men det må de vise først, tror jeg for at kunne overbevise deres vælger det er jo så et spørgsmål hvor lang tid det ville tage for dem at vise det og på den anden side af midterlinjen det der stiller Venstre altså igen med en jeg selv om han er stine i hvert fald relativt set i populærtidsmålingerne så ganske upopulær formand hvor de der sager som lov bag den her udvikling jeg har analyseret for 2015 valget de jo ikke væk den der trovertighed eller mangel på trovertighed den klæber stadig væk så jeg tænker hvis vi skal se en stigning i tilliden så tror jeg det ville være en god idé hvis Venstre har stillet med en anden kandidat som statsminister jeg tror også det ville være en god idé hvis Socialdemotiv på et tidspunkt de måtte få mulighed for at få det førte en politik som var i højre grad i overindstemelse med den som mange af deres kernevælger ønsket sig og det var det jeg havde at sige i dag