 M'han viscut l'espai amb el rector i vam convenir que era aquest l'espai on s'havia de fer la intervenció moral. Em vaig inspirar sobretot amb l'espai, és a dir, la forma que tenia ja de per si aquesta porta de seguida em va venir la paraula el cap pantocràtor. En un dels vans tenim aquest pantocràtor, que és mig futurista i és un homenatge també als pantocràtors del romani català, perquè a mi m'agrada pensar que està, precisament, guardant aquest deu tot poderós de la cultura, guardant el temple del saber que és la nostra biblioteca. Per tant, jo crec que té molt de sentit. La nostra idea, quan vam decidir acompanyar el pantocràtor d'una altra obra, era precisament dimensionar l'obra que estàvem generant, però dimensionar-la des d'una altra disciplina, des d'una perspectiva que no fos la immediata, sinó que aportés discurs aquella que estàvem elaborant. La peça documental que em faré serà bastant com un victor heritze una mica amb el sol del ment brilló, que també és com el referent que vaig agafar per fer el seguiment, o que també a l'encavalier, com també a veure els oficis de la gent, i serà com veure com es construït tota aquesta paret amb els seus detalls i amb els seus micropensaments i silencis de l'artista davant la paret. Però serà bastant un documental observacional del procés de creació. Nosaltres no volem ser un museu, ni volem tenir un museu. El que volem és tenir la universitat oberta en general el concepte de la creació i de l'art, i que pugui ser visitada.