 Jeg har egentlig altid sagt til min søster, som jeg altid har sagt til mig. Katrine, du skal ind på universitetet. Nej, jeg skal ikke på uni. Jeg tror, jeg har set det som noget... Det ved jeg ikke, som noget meget voksens. Jeg tror, det er voksens i dag. Jeg har været inde og bestil internet for første gang i livet. Så har jeg bestilet med dig om bilarbejdemange. Ja, det har min forældre betalet for mig indtil nu. Så er der bare en masse udgifter, som jeg ikke har før. Og så er det jo lidt det der med, hvad er nice to have og hvad er nice to have. Så jeg synes, det er svært at finde ud af, hvad der er vigtigt for mig at bruge til at lide at blive. Jeg skal også, ligesom have noget at spise, så man kan se, at jeg kommer til at live heroppe. Efter at have to års sabbel over, hvor jeg egentlig bare har ren rundt og prøvet at finde ud af, hvad jeg vil og hvem jeg er, så tror jeg faktisk, at det skulle nok være det, der vil falde plads, at denne her identitet, jeg har fået opbygget igennem de sidste to år, hvor jeg har prøvet tusind forskellige ting. Sådan snadret sammen til det, jeg så interesserer mig for, og vil tage en bachelor i. Indtil videre, så er jeg bare en forvokset gymnasieelev. Jeg tror også, at det er vigtigt, at man får pille sig selv ned for den her uliuddannelse. Indtil videre, så er vores viden også begrænset. Som at skære om et halvt år, tror jeg, at det er det mere at være sådan en medicinestudande. Indtil videre, så er det bare... Jeg har ikke noget at have det i nu, men det har vi snart. Hvad med, om det er klasse i skøl og barn? Gærne som, vi har ikke lyd i det, så rører det ind. Så jeg skal faktisk også lige have lidt undervisning i, hvordan fanden man egentlig vil skålge. Så synes jeg, hvad skal jeg have på 30 år? Min mor har været rigtig i gang med at forklare mig om edke og vaskepulver. Det er ikke helt så top, men sådan. Og hvordan man gør, men det er som om, det rører jeg ikke ind. Også fordi de har ikke været så nødvendigt derhjemme. Men nu kan jeg blive noget til at lære det. Du måske lige have øjeblik. Du kan nok se, at det er en ting, som man skal have lært hjemme for, som er det jo meget. Det er en ting, jeg ikke har lært. Det er inden venner, en spinat og ris. Og det er det. Så det er jo bare lige for at pointe, hvor vigtig det er at lære dem at få helt ude at lave mad. Der er dem for helt ude at lave mad. For jeg har en skyld. Jeg tror måske, at jeg har forventet, at springet fra gymnasiet til at gå på universitetet, det var større. At jeg overtænkt det en lille smule, at det faktisk ikke er så stort og farligt. Som man lige skulle tro. I gymnasiet var der selvfølgelig lidt holdende øvren. I fuckup skovede man rigtig meget holdende øvren. Men på universitetet er de fløjtende glade om, om du laver din lecture eller du går op til undervisningen. Vi har ikke mødeplik til nogen ting. Vi kan bare gøre hvad vi vil i teorien. Vi skal bare møde til eksamen og så skal vi kunne finde ud af det. Det er jo rigtig meget uden at lære. Det kan man ikke komme ud om. Altså sådan med at se, at man skal virkelig lære mange begregler på protein. Og det er frukt, at jeg er sent til meget. Altså helt vildt. Jeg har jo altså nu kommet som en guldfisk, og så har jeg valgt et sted, hvor jeg bare skal huske alle ting i hovedet. Hvis jeg skulle give mig selv et råd til, da jeg lige havde læst mit brev, hvor der stod, at jeg var kommet ind på uni. Nu kan jeg tage en bachelor i noget. Åh, det lyder så voksen. Det lyder så vanvittigt. Så ville det nok være, at jeg skulle prøve at være med og se så meget på det store billede. Om hver ovens universitet er som institution. Men at jeg i stedet skulle gå ind og kigge på noget scheme og tænke, okay, så har jeg noget, der hedder værkanalyser hver mandag, og det lyder da enormt spændende. Og altså, at jeg ligesom bryd det nu i lidt mindre stykker, så det var sådan lidt nemmere at sluge, tror jeg. Jeg tænker om T her. Lidt standingsbillede for en ordinære attireste aften, når man nu er startet på studio. T og lecture. Der er mange, der stræder sig rigtig meget i starten. Og så klarer det det fint til eksamen. Man skal ikke stresse for meget. Man skal ikke stresse for lidt. Man skal finde den her gulne balancegang, hvor man er med meget arbejde, man skal ligge i det. Man skal ansætte det, for at vi hele tiden ved det som et fuldtidsjob. Så man skal gerne i de første timer i morgen, når jeg går på universitetet. Og hvis der er noget, du sidder her en aften, når du er bare læst, altså 60 timer igennem ugen, og det er bare. Og du bliver bare ikke bedre til det sådan. Klocken 1, som sagt, jeg skal i seng. Gud, hvad skal jeg i seng? Jeg skal ikke i morgen. Jeg skal forelæsning og alt det klassiske. Så må man også på en eller anden måde finde andre vej, og prioritere, at man skal have et liv ved siden af det, man er nødt til. Jeg har så været 5-6 lange år. Puha! Det her er sådan et kapitel i mit liv, som jeg virkelig har vendet på, men ikke har været klar til endnu. Men nu kan jeg mærke, at nu er jeg klar til det. Og det er bare pissefidt. Hold kæft, jeg har virkelig høj forvendninger til, at det her bliver great times. Så er det jo bare 6-8. Nemt. 20 år selvfølgelig skal jeg lige have noget praktik bagefter. Så skal jeg lige specialisere mig, og det tager 5 år. Ekstra. 12 år. 12 år. Så er jeg special af. Det er ret fucking lang tid. Puha! Så må jeg bare nød det. Man skal jo ikke nød det i tiden. Der er ingen grøn til at skynde sig om det. Hvad med at se på noget, som noget der skal overstå, fordi det er måske, at du kan have den bedste tid at se.