 Teraz sa dostávame k podstate toho, čo menová politika je. Zaťal budem hovoriť vo všeobecnosti o menovej politike, ktorá sa môže uplatňováť v akékolve krajne. Čo je to vlastne menová politika? Menová politika je ovplyvňovanie ceny peňazí, alebo inak povedane úrokovej miery, alebo množstva peňazí v obehu, prípadne nejakých administratívnych podmienok toho, ako peňaze v ekonomike objehajú. A to všetko robíme preto, aby sme dosiahli nejaký ciel. Tradičným cielom menovej politiky v moderných centralných bankách je dnes cenová stabilita. Alebo inak povedane chceme, aby inflácia bola nízka a aby bola stabilna. Čiže ceny, cenová úroveň, aby sa mocne menila. V menších krajnách je stále popularne cieliť výmeny kurs, čiže sa pozerajú na kursovú stabilitu na to, aby hodnotaj ich meni voči nejaký veľký svetovej mené, napríklad dolaru alebo euro, alebo euro sa nezmenila. Niektoré krajny majú nejakým spôsobom mix medzi cenovou stabilitou a kursovou stabilitou. Vtedy sa tomu zvykne hovoríť menová stabilita. V takéto krajne sa pozeráme na to, aby inflácia bola viac menej stabilna, ale zároveň nechcú, aby kurs príliš veľmi sa hýbal voči nejaké z referenčných mien. Okrem týchto hlavných cielov centrálne banky majú aj sekundárny ciel alebo často majú sekundárny ciel, ktorý je nejakým spôsobom može byť búť pozerať na to, aby bolo stabilná zamestnanost, alebo aby sa moc nehybal hospodarsky ciklus, čiže aby sa ekonomika na jednej strane ani neprehrievala na druhej strane, aby nepadla príliš hlboko do recesie. Tiež sa pozeráme na to, aby finančný sektor bol stabilný, čiže aby sme sa výhli veľkým výkyvom vo finančnej stabilite, aby sme predišli finančným krízam. V minulosti centrálne banky zvyklíme za úlohu aj financovanie vlád, čiže zabezpečenie dostatočné o množstva peniazí pre vládu na jej výdavky. To už neská sa viac menej nepoužívá a sústredime sa na primarný ciel, čo v našom prípade je cenova stabilita. Akým spôsobom tieto ciele chceme dosiahnuť? Prvý nástroj, ktorý centrálne banka používá, je úroková miera. Uroková miera je istým spôsobom cena peniazí, to je to, kolko musíte zaplatiť za to, aby ste si peniaze mohli požičať. Centrálna banka za svoju úrokovu mieru požičiava komerčným bankám, ktoré potom tieto peniaze môžu ďalej použidna financovanie ekonomiky. Druhá možnostie, že centrálna banka priamo kontroluje množstvo peniazí v obehu a to robi cest tzv. operácie na volnom trhu. Konkretne je to na dlhopisovom trhu, kde môžeme kupovať alebo predávať dlhopisy a tie dlhopisy kupujeme alebo predávame za peniaze, za viac menej hotovozť. Čiže keď nakúpíme dlhopisy, nátrh sa dostane viacej peniazí a tým padom je celkovove ekonomiké viacej peniazí. Naopak, keby sme peniaze chceli stiahnuť z obehu, nejaké dlhopisy z našich zásop predáme a peniazi bude v obehu menej. Krajiny, ktoré chcú máť fixný kurs, tak sa viacej sústrediujú na operácie na devizovom trhu, ale takisto to môžu poúžiť aj krajiny, kde je menší dlhopisový trh a ak sú kontroloľa množstvo peniazí, tak sa aj to lachšie robi tým, že nakupujú alebo predávajú cúdzju menu za svoju vlastnú a tým padom vedia menejte ponuku peniazí a svojej vlastnej mení. A názaver sú to rôzne administratívne nástroje, ktoré môžu zjednodušiť alebo stiažiť obech peniazí a tým padom sa nám zrichluje alebo spomaluje peniažná zásoba. V prvom rade sem patria povinné minimálne rezervy, čiže centrala banka môže nariadeť bankám, že urči tú časť s vkladov, musia držať v hotovosti a podľa toho, či nariadíme vyššie alebo niššie minimálne rezervy, takto vplyvňujem množstvo peniazí, ktoré banky dokážu vytvoriť. Ďalšie administratívne obmedzenia môžu byť na platby do zahraničia, ktoré sa v niektorých rainách obmedzojú a tým padom sú transakcie zo zahraničím ťašie alebo jednoduchšie, môžu byť obmedzenia celkovo na kurs, za ktorý nakupujete cudziu menu a podobne. Sa budem ďalej sústrediť na tie prvé dve opatrenia, čiže na úrokove miery alebo množstvo peniazí v obehu. Na tomto grafie vidíte schematicky dopid po peniazoch, čiže je to v stách mezi tým, koliko peniazí chcú ľudia držať, či už naučte alebo vo svej peniažek a mezi úrokovou mierou. O šebecnosti ten vztah je klesajúci, čiže keď sú úrokove miery vysoké, vtedy peniazí chceme mať menej, keďže sú drahšie a keď sú úrokove miery nízke alebo inak povedane peniaze sú lacné, vtedy chceme mať peniazí v peniaženke viacej. Centralna banká sa môže rozhodnúť, na ktorom mieste na tejto krivke dopitu po peniazo chceme byť. Môžeme si vybrať úrokovu mieru a keď si vybereme nejakú úrokovu mieru tak pri tej úrokovej miere nám to dá nejaký bot na krivke dopitu po peniazoch, kde bude ekonomika. Rovnako by sme si mohli vybrať množstvo peniazí, ktoré chceme mať a potom to množstvo peniazí tomu tiež z odpovedať nejaký bot na krivke dopitu po peniazoch. Če s takého úplne z jednodukšeného pohladu je viac menej rovnocenné, či určíme úrokove miery alebo či určíme množstvo peniazí v obehu. Oby dvomi vieme vybrať nejaký konkrétny bot na tejto krivke dopitu po peniazoch a vyberáme taký bot, aby sme čo najviac sa približili k nášmu cielu, ktorým je, povedzme, cenová stabilita. Rozpoďme k tomu, že ako vlastne peniaze ovplyvňú ekonomiku začneme asi najdôležitejšou rovnicou, ktorá vysvetluja alebo ktorá sa vzťahuje k peniazom a ekonomiké, a té rovnica výmení. Relativne jednoduchá rovnica, čiže do nej stupuje m, množstvo peniazí v obehu, merané v eurozone obvykle agregátom M3. Pismeno V je pre rýchlosť obehu peniazí, čiže to nejakým spôsobom vyjadruje, koliko transakcii 1 euro za rok vytvory. Kolko krát je 1 euro za rok použité na nákup tovaru a služie. Keď pre nás obyme M2, množstvo peniazí krát, kolko transakcií každé euro spravy, to je peniažná hodnota všetkých transakcií v celej ekonomiké. Na druhej strane máme P, krát Y, P je cenová hladina, meraná povedzme indexom spotrebitelských cien, a Y je množstvo tovaru a služie, ktoré sa ve konomike predajú. Meráme to napríklad hrúby domáci produkt. Rovnica výmeny je viac mene nejaká účtovná rovnica, kde máme dve možnosti, ako vyjadryte, kolko je hodnota všetkých transakcií ve konomike. Aby sa z toho stál ekonomický model, čo nám nečo vysvetluje, tak k tomu musíme pridať nečo viacej. A pridáme k tomu relativne jednoduchú vec, aby sme sa dostali už k ekonomické teórii, ktorá sa volá kvantitatívna teória peniazí. A čo k tomu musíme pridať je to, že povieme, že vysmenové, čiže rýchlosť obehu peniazí, je fixné. Rýchlosť obehu peniazí sa nemení, je to dane, povedzme, tým, aká je technologia, aké konkrétné peniaze používame, je to dane našimi zvykmy, štruktúrové ekonomiky. A čo m, čiže množstvo peniazí dokáže ovplyvniť ekonomiku. A keď stúpne m, tak sa môžu stať dve veci. Buď teda vzrastie p alebo vzrastie y. Čo je buď stúpnú ceny alebo stúpne celkova produkcia v krajne. A teraz y sa meni relativne ťaško. Produkcia sa nemôže meniť úplne neobmedzenie, lebo to je dane tým, akú máme produktivitu, aké máme technologie, koľko máme pracovníkov a obvykle sa y blíži k tomu, aký je potenciál ekonomiky, čo všetko dokážeme vytvoriť. A potom veľké zmeny v množstve peniazí môžu viesť iba k veľkým zmenám v cenovej hladine. To vidíme na nasledujúcom grafie, kde je zobrazený dlhodobý priemer inflácie, vo siatých najväčších krajnách na svetie a na x-ovej osi je rast množstva peniazí očistený o to, ako rýchlo rastl hrubý domáci produkt. A vidíme na tomto grafie, že je viac menej jednak jednej závislosť medzi rastom, peniazí a infláciev. Takže z dlhodobého hladiska vysoký rast množstva peniazí spôsobuje infláciu. V krátkodobom hladisku to nie je až také jednoduché a to vlastne dáva menovej politike možnosť če kontrolovať aj vývoj ekonomiky ovplyvňovať aj iné premené okrem inflácie. A to, ako presne peniaze vplyvajú na ekonomiku, je znározornené na tomto grafie, ten je relativne zložitý, čiže ja prejdem cestem základný mechanizmus a potom sa k tomutografu vrátime. Poďme najprv od množstva peniazí k inflácii. Predstavme si, že máme viacé peniazí v obehu, že centrala banka vytlačí a dá do obehu viacé peniazí. Čo sa stane ďalšie? Tí ľudia, ktorí získajú to ďalšie množstvo peniazí, ktorí držia peniaze v ruké, tí sa začnú cítiť bohatčími, začnú viacé míňať. Peniaze sú vlastne na to, aby sme ich mýňali, takže inu spôsobia, že stúpne celkový dopid. Celková kupna sila vekonomika je vyššia, ľudia viacé mýňajú, ale ten dopid sa musí vyrovnať s ponukou. A tam sú dve možnosti, ako sa to vyrovná. Tá jednoduchšia je, že predajcovia zvyššia svoje ceny, a tým pádom je dopid s ponukou vyrovnany, a máme infláciu. Druhá možnosť, čo sa predajcovia môžu pokusiť správidie, že nezvyššia ceny, ale zkusia toho viacé vyrobyť. Ale to nie je až také jednoduché na to, aby ste mohli viacé vyrobyť. Potrebujete viacé pracovníkov, ktorí musíte zaplatiť. Možno im platíte načasy, možno vy užívate menej efektívne spôsoby vyroby na to, aby ste toho vyrobyli viacej, čo v konečnom dosledku tým výrobcom stúpnú náklady. A tie náklady sa skôr, či nie skôr takže tak či tak vznikne inflácia. Toto bol ten jednoduchší príklad, kde sme išli od peniazí od urokovejmiéry inflácii. Predstáme si, že centralna banka stánovuje urokovu miéru. A niech centralna banka túto urokovu miéru zniži. To je kvívalen toho, ako keby sme dali do obéhu viacé peniazí. Peniaze sa stali lacnejšie, urokovejmiéry sú nižšie čo ďalej. Z pohľadu s potrebytelou je jednoduchšie získať uver alebo hypotéku. Takže väčšia šansa, že si s potrebytela koja zoberie hypotéku keď si kúpím na tu hypotéku dom alebo keď si na uver kúpím auto tak to zvyšuje celkový dopid. A ako sme už videli dopid vedie k tomu, že rastú ceny, čiže je inflácia. Podobne aj podníky, keď vidia, že sú nižšie úroky tak môžu viacé investovať čo tiež prispieva k tomu, že sa dopid zvyšuje. Druhá vec, čo sa stane, keď je klesnú úroky, že stúpnú ceny, akcií a dlhopisou. Celkovou mezi cenami, cených papierov a urokovými miérami invernzny vzťah, čiže nižšie úrokové miery, znamená, že dlhopisy budú drachšie a tí ľudia, ktorí tie dlhopisy vlastňa, sa cítia byť bohačími. A keď sa cítia byť bohačími, tak začnú viacé mýňať, čiže ďalšia možnosť, ako stúpá celkový dopid a už sme videli, že rast dopid uvedie k rastú ceny, čiže je inflácia. A posledný dôležity kanálie z pohľadu zahraničia. Keď klesnú úrokové miery, tak pre zahraničných investorov bude našamena menej atraktívna. Neoplatí sa jim ku nám ukladať své peniaze, keďže tú nás sú nízke úroky, čiže menej zarobia. Keď je našamena menej atraktívna, tak kurs sa oslabí a tým pádom pre nás bude drachšie alebo nakladnejšie nakupovať zahraniči, takže ceny dovedných tovarov a služieb budú vyššie, čo automaticky prispieva k vyššej inflácii. A za druhé pre tých ľudí zozahraničia bude zase lacnejšie nakupovať u nás, takže to zvyšuje zozahraničia dopid po našich tovarov a službách a znovu vyšši dopid vedie k vyššej inflácii. Tieto priklady, čo som teraz opisoval, tak tomu sa hovorí expansívna menová politika. Expansívna menová politika je taká, búť znižime úroky alebo zvyšime úrokové miery a ako sme videli, vedie to k rastu inflácie okrem toho to krátkodobo zvyšuje dopid, čiže zvyšuje aj hrubí domáci produkt a tým pádom môžeme mať vyššie investície, vyššiu spotrebu domácnosti, niššiu nezamestnanost lepší výkoné ekonomíky celkovo. Opakom expansívna menová politika čiže to je vtedy keď stupnu úrokové miery alebo keď znižime množstvo peniazí v obehu a výsledkom reštriktívnej menové politiky by mal byť pokles, inflácie, ale takisto sa znižuje hrubí domáci produkt, znižujú sa investície spotreba môže stupnuť mieranie zamestnanosti. No sa môžeme vrátiť k tomu obrázku s transmisným mechanizmom menové politiky, čiže keď začneme s tým, výkoná úrokové sazby takto to ovplyvňuje ceny aktív čiže to sú ceny dlhopisou alebo akcí, ovplyvňuje to výmený kurs, ovplyvňuje to celkovo dopyť na trhu, čo má domáce ceny, na zahraničné ceny a v konečnom dosledku určuje infláciu. Okrem toho je tu ešte dôležitý prvok na toto obrázku a to sú očakávania. Menová politika môže fungovať ešte skôr ako dvojde k nejakej zmenie. Stačí možno, že vy očakávate, že sa sprísni menová politika, že stúpnú úrokové sazby a vy už môžete konať tak ako je to vykreslené tu na nazvíšku toho grafu. Keď očakávate, že povedzme stúpnú ceny dlhopisou tak sa môžete cítiť byť bohatší už hneď teraz a môžno viace začať míňať. Očakávania sú kľúčové pre to, aby menová politika fungovala rýchlejšie alebo možno učinejšie a častokrát spravným ovplyvnením očakávaní vieme dosiahnúť niektoré ciele menovej politiky bez toho, aby sme museli spraviť nejaké výrazne zmeny v úrokových sazbách alebo množstvé peniazí v obehu. Poďme nás peť k cielom menovej politiky, je obvykle cenova stabilita pokajal nie je ohrozený náš hlavný ciel cenové stability tak dokážeme ovplyvňovať aj mnohé iné ekonomické premenne a obvykle sa sústredíme na to, aby sme mali finančnu stabilitu, čiže predišli finančným krizám tiež mnoho centralných bag má záciel dosiahnúť plnú zamestnanost alebo nízkunie zamestnanost menová politika má priestor podporyť tieto druhotné ciele hlavne vtedy keď sú inflačné očakávania pevne ukotvené. Čiže keď ľudia očakávajú že ceny budú stabilné takto jazmenie vedie k tomu, že niemenia ani svoje vlastné ceny. Keby ste vy boli predajca a očakávate, že všetci vaši konkurenci budú mať ceny rovnaké ako mali v minulosti nejakým spôsobom nútený ceny meniť a vtedy impuls menovej politiky môže byť viacej využity na to aby sme kontrolovali niektoré zo svojich druhotných cielov. Ale dôležité je, že aby v tomto prípade menová politika bola určitým spôsobom simetrická. Čo povedzme, že ak chceme stabilizováť zamestnanost alebo hrubidomáci produkt nemôžeme to robiť basmerom náhor. Čo by len podporovať zamestnanost a podporovať hrubidomáci produkt lebo tým by nám stúpalo množstvo peniazí v obehu a nikdy neklesalo a jak sme videli, ten dlhodobý vstah je, že keď je viacej peniazí v obehu, tak je inflácia. Čo keby sme zamestnanost chceli iba zvedčovať v konečnom dosledku by sme vygenerovali infláciu. Ale ak zamestnanost držíme na nejakej rovnovážnej úrovni, čiže niekedy peniazí po keď nožstvo peniazí v ekonomike je primerané, tak potom infláčné očekávania môžu zostať ukotvené a budeme mať cenovú stabilitu a po pritom vieme dosiahnuť nejaký zo svojich sekundárnych cielov. Ďakujem.