 מסעות בנימין השלישי פרק שני מסער. This is a LibriVox recording. All LibriVox recordings are in the public domain. For more information or to volunteer, please visit LibriVox.org. מסעות בנימין השלישי מת מנדלי מוכר ספרים, פרק שני מסער, כיצד מובילים את תיירינו לבי מסותה. אוי, וידוי, תנון עלי זמן לבידוי! צעק סנדריל מתוך תרדמתו והקיצת בנימין בכל צעקתו. בנימין כפץ בהול ומבהל מעל מתתו, חפז בנתל את ידה ונתרגש ובה לסנדריל לראות מהיה לו. עמוד השחר עלה ברקיע. אור וחושך משמשים בירבוביה ושקט ודממה בבית, אין עומר ואין דברים זולתי כל נחיריים, כל נחרת בני אדם לדמים, כל אחד על פידר קומה שמייקול. זה ביתקה שופר וזה בחצוצה, זה בצלצלי שמה וזה בצלצלי טרועה. מי בדממה דקה ובנאחת, ומי ברש ובנשימה אחת ממושכת לעילה ולעילה, ונגמרת בשל שלט ובנזיפה. כאדם שמקשה את חברו כושיה עצומה, הוא לאומתן על הסתות מתנפחות ומתופפות בנהימה. כל אלה חברו לשירת נחיריים אחת, שהחותמים אמרו לה בכל מיני כלי זמר משונים. לחבוד פשפשי פרדיון המפורסמים בשעה שאכלו בזר הנרדמים בכל פעה, ושתו ומצו את דמם, דם יהודי. זאת פרדיון ההעיר הייתה רואה ימים רבימת פשפשיה, שופחי דם אדם אלה במדור התחתון שם, באכסניה מזוהמת ומיוחדת לבני ישראל, עם, בזוי, נדח ונבדל מכל יושבי הארץ. הוי, כל פשפש צמי לדמים, באחד רוב אי העיר, בעל המקום הזה, הוא מצץ בכל עבד נפשו. היהודי הרי היה מוכן ומזומן לכך, שתהה ביאתו לפרדיונה עולה לו בדמים, וולא שוחד, אי אפשר לו לשחות ולעמוד באפילו, שעה אחת. הרי שלך לפניך, שקץ פרדיוני, כך הוא נשוח דייך, פשפש מתואב, קלה מעשיכה וצה. מה תצא קסנדריל, ומה תהמא? שאל אותו בניימין ברגש. ודהי, פשפש הקצחה. אוי, כמה פשפשים במקום הזה? רבים כמו עליי והקצוני והתעללו בי כל הלילה, וזה כמעט רגע שנרדמתי. אוי, נמהר לי מלא את בניימין, נמהר ועל נעמוד. צהק קסנדריל, ועדיין הוא מבולבל. אלוהי ישראל, למחה, למה תהגריק קסנדריל? ואם ישוח הפשפש, מה בכך? ומה כל החרדה הזאת? הרי, לכך הפשפש נוצר, ולך, אתה יהודי? סנדריל ניתורר, מעמיד פניו על בניימין בבלבול הדעת, ואחר כך נהנח מקרב לי בו ואמר, אוי, חלום נורא חלמתי, והלוואי שיהיה לטובה. כל אדם חולם, ואין אוכל שיש לך לומותיו, נהנה בניימין ואמר, הפניע לה אלה זה בחלומי, והנה שפיפון נכפז ובא אצלי, מסתכל בי, ואומר, אתה זה האיש רבי בניימין הבטלוני? התרח נעצמך, ובוא אימי לשם, לשם. אלכסנדר מוקדון עומד שם עם חילו הגדול, והוא מתגעגיע לך, ומבקש לראות את פניך. אני נושא את רגליי, הולך ורץ בזריזות, השפיפון לפניי, ואני החרב. אתה רץ קל מהרה, כחץ מכשת, ותשלות בחיינה בישה, ואי אפשר לי להשיגך. שמעתי מאחרי קול, מדבר אליי. יחזרתי פנאי לאחרויי, ואת אלכסנדר מוקדון ראו אינאי. אדוני המלך, קורה אני בכל ומחזיק בידו, לוחץ, ומואך בכוח, ורח רע עולה לפי, צחנה משונה מאוד עד להתעלף הקיצותי, ובידי פשפש מעוך. טיפה, סרוכה, קראתי, וירקתי מחמת מאוס. שמה איני סנדריל? רקוק, שבע פעמים, הוא שכח את חלוםך. מהו החלום שחלמת? טיף, טיף, טיף! הקק סנדריל ביתמימות, רהיקה משולפשת, והתחיל מספר את חלומו. בחלומי, והנה אני הולך לי בחוץ, הולך לי, אני הוא מתייל, והעד למרחוק. פתאום, או חזים ביברופי, ומתילים אותי לתוך שק, נותלים את השק שאני בו, ומתלתלים אותו סחוב והשלך עד שותל ונח באחד המקומות. הוא נח, ויד אדם נגע בו, בו תחתו, ונותן את לי, מקת לחי, מקה רבה מאוד, זה אל אחד מי קדימה, כל מדבר ואומר, והמותר, הסלק לך בעתיד. מסתכל אני, ורואה את אישתי. אישתי עומדת לפניי, מצנפת, גבר בראשה, פנה הזוהפים, ענייה כגחלי אש, ועליו פיה מלא. אמטן לי, סגולתי, אמטן המחמד נפשי, מנהמת יעלי בסחוק מר, עוד מעט, ותול את המגרפה, ועל המדחת דעת ביד חזקה, וידעת את הדונאי. רד שהיא הולכת לתול את המגרפה, ואני נושא את רגלי, ומזרז את עצמי, ברח, ברח דודי. אינני רץ קצבי, רץ ורץ ובה לבית מלון אחד, ובמלון חושך וחלק לקות, אין בו נפש אדם. שכבתי לי באחת הפינות שם, עוצם אינאי ומתנמנם, ועד שאני מתנמנם, נראה לי מלום רבי זקני, רבי שבתי עליו השלום, משמין, ועצב, ואינב מקור דמעה. זקני מזרזני ואומר, סנדריל בני, למה תשען? בשם הדונאי סנדריל הקיצה, הקיצה סנדריל בני, הוא מהר והמלט, מהר והמלט סנדריל, אני אעמוד בזה רגע אחד, כי בסכנה גדולה אתה. נבקש אני לקום, ואין יכול כאילו נתוע אני למקומי במסמרות. משימני את ידי על ראשי, וממשמש בו, והנה את סניפה, מעין כיפה של אישה צנועה בראשי. אין יוד סנדריל, והרעיני במכילת כבודכם נקיבה, בלוחת עם עד זקן, לבוש סמלה תישה, קריסי, אוי, קריסי, קריסי, לא עליכם זר היהודי מחאוב כמחאובי קריסי. אין דבר, מנחמני איש פלמוני, העומד על גבי, מבקירה תקש בלידתה, וצירה קשים אליה תמיד. אוי, דודי, דודי שואג אני בכל, תם כוכי, עוד מעט, ואת עלף לאנך. אני הדודי ואמר, נת יד בעורף הסגולה בדוקה ומנוסה לכך, וידי תושיע לכך להודד אותך בצרה. אומר, ועושה, מקה אותי פעם, ופעמיים בהגרופו, מקה ואומר, הרי לך על מעשכה לשעבר, על מעשכה בהובע ועל מעשכה להתיד לבוא. ופתו, נעלם ואיננו. ואני שוכב לי בעוני, ומצטער עד שבחסד השם התגברתי כארי וקמתי. קמתי הוא ממהר אני עובה אל הדלת, והדלת נעולה, דופק אני ודופק, והדפיקה לבטלה. ולאחר כך, הדלת נפתחה מאליה, וכשאני מציג כפרגלי על סף הבית, גזלנים נופלים עליי, ונוטלים ומוליכים ומביאים אותי למעכת. מביאים אותי למערה ומוציאים מהחלט לשחתני, וכשחרב חדם מונחת על סברי, אני צועק מראה, אוי, תנו לי שעה קלה, ואומר וידוי, זהו חלומי בניימין, ויהיה רצון, שיהיה לעינו לטובה. וקוק סנדריל עוד שלוש פעמים, והסיח דעתך מחלומך זה, נותן בניימין הצטו לסנדריל. ואם רצונך, קום סנדריל, הרי זה עלה עמוד השחר, קום, ואם עור תהילים. סנדריל מתניח ויורד מעל מתתו, נוטל את ידיו, לובש את החלטל שלו, ומוציא מתרמילו, ספר תהילים עם תרגום יהודית, שדר כל יקרובו בכל יום, ומתחיל בפרשה יוד, שהוא עומד בה, בניימה הצובה. למה אדונה איתה עמוד ברחוק, תעלים לעיתות בצרה? וכל נגינתו הולך ונהפך יותר לאבל, כשהוא מגיע לפסוקים אלו. ישב במערב חצרים, במסטרים יהרוג נקי, אי נאב לחל חיץ פה נו. יערוב במסטר כאריה וסוקו, יערוב לחטוף אני, יחטוף אני במושחור ורשתו. כשפסק, סנדריל, אומר תהילים, כבר העיר היום, וכל הארוכים בבית הקיצו משנתם. מחם גדול עומד ומרטיח על השולחן, הכל יושבים סביבו ושוטים חמין. גם לבינימין וסנדריל נתנו קוס חמין ושתו ונחדתם. והרבית הזה שהיה קודם לכן בית לינה ואחר כך בית שתייה, נשתנה, ונעשה לבית תפילה. בתי ידיים הופשלים אחריהם וזרעות יהודים מתגלות זרעות משונות זו מזו בציביונן ובמריהם זרעות סעירות וחלקות צנומות ושמינות שחרות לבנות ושחומות כל אחד באירוע לב התוף מטלית ומוכתר מטפילים ותפילתו מבוהלת בחתופה ואילו שני היהודים שלנו ודרוש מתענכים ומתנודדים מעקמים פניהם ופרוצים פה בכן ובניימות ובגעגועים כי יהודים דיקאי רוח ישרים ותמימים הם עומדים ותואנים עם ריבונם פורסים כפיהם ומתכננים אליו אוי יבינו שבשמיים אוי אוי אהב הרחמים לאחר התפילה כל אחד מהם נותל שניים בידו מברך שהכול ותואם בתחילה מעט כי מלא לוגמב ומבחין בו וחתתים יוצאים לאותה שעה בראש חותמו חתתים עדומים ומבהיקים ומיד הופכים פניהם כלפי החבורה ואומרים לחיים, לחיים הלוואי שהבוריד ברח שמו ירחם על כלל ישראל אמן, אני ואביון למרום ונענחים ענחה חרישית ומגיכים הכוסל פיהם בגמיעה אחת כל זה סימנו שאינם יהודים פשוטים אלא יהודים חשובים נעים ווכשרים אחד מהיהודים הקשרים הללו יצא לשוק ושחה שם כדי שתי שעות ווכשר להאכסניה נסתכל חבירו בפנר שהיו צהובים ומבהיקים וזכה דעתו עליו ושניהם שמחים מיד הלכו להם שולחן קרצונם וקודם, לנטילת ידיהם בדקו את הקיתון כדרך יהודים קשרים והזמינו גם את תיירינו לטול ידיים ולסעוד איתם ליבר מהיה טוב עליהם אוכלים לתעבון מקלסים את הפונדקית על המהחלים הטובים וניהנים ממנה אוכלים ומתאדנים ודברי שיחה ביניהם בשעת הסעודה משיחים על כלל בני ישראל ואומרים כבר במועד לרווחתם לישועתם, ומה לעם זה לעם סגולה זה שכך עלתה לו להיות מעונה ומדוקה כל ימר מרבים בשבחה של כנסת ישראל מקלסים רוב דעתו וחריפותו של מוח יהודי כלום יש דבר בעולם שאין היהודים יודעים אותו כל החוכמות שבעולם כגורנת טלגרב ומסילת הברזל וחיוצא בהן הרי כבר הן מצויות ומרומזות בספרי היהודים אלא שכל אליהם דברים קטנים וראשית חוכמה היא הנקודה אותה הנקודה זוהי תחליט בעיקר הדברים ומתוך שיחה זו באו לידי גנותם של האפי קורסים המלומדים המשונים שבימינו שפחו הכיתון של בושה וחלימה עליהם ועל העיס קוליות של דים שם ספרים פסולים גלויהי ראש אמרו התדעת תורה בקרוב שתשתקח מהישראל פרת משניות ייהה בשקל וכתב בקשה בלאז מפרוטה כך היו הדברים ביניהם והדיבור היה מתגלגל ונוגע לעניין הנשיאה של תיירינו האהובים יהיר עצון אמולה יהיר עצון וייקוים בכם מה שאנו חפצים וחושבים עליכם עליית נשמה הייתה לבין ימין באותה שעה מרוב חדבה על ברקות פיהם של בני אדם אלה מצורף לזה היהוד מבוסה מעט נשיאה אין, נפתח פיב רוחו כנחל שותף והוא רוצץ בדימבור מפוצץ רבי בינימין ורבי סנדריל הידעתם מה טוב לנו לעשות אתה אמרו היהודים לאחר הסעודה מתאימים כל מילה ומילה אנו נתנהג לנו כיהודים פשוטים כמו שנהגו אבותינו בזמןיהם כבעים מן הדרך נלך לנו יחדיו לבית המרחץ להחליץ עצמותינו ואתם תגלכו לכם שם את רשיכם ונפחתם לבריות חדשות ואחריכן נצל לנו מזורזים לפועלנו כן יקום רבותינו כך נעה וכך יעה אפשר שאין הדבר הזה כאורך הרעה בזמן הזה והמרחת יצלת מכורסים אינו נעה כל כך אבל אנו לא לא עזים אנו תכונה נעשה ונתנהג לנו כאבות אבותינו בימי קדם היהודי לעולם אינו מסתלק מן המרחץ בית הים לסובעים אגם מים להבזים והמרחץ ליהודים כנגד כולם טעם זה שעדית טועם בבית המרחץ אין כל עומה ולשון יכולות לתאום המרחץ לאדם מישראל שדתו ורוחו ויחוס המשפחה תלויים בו אין נשמה ישראלית יורדת משמיים להתלבש בגוף אדם ואין כל תחבולה לפתותה ולהביעה לעולם השפל אלא על ידי המרחץ זה בית הסרסרות הגדול וזה שער מסע ומתן בין השמיים ובין הארץ עד שיהודי נוצר בביתן ועד שהוא יצא מרחם יודעים אותו כבר ומכריזים עליו בבית ועד זה כל הסרסורים הללו מן הבאלן ואישתו הבאלנית עד המשמש את הממונה על האמבטי ועל הטבילה אף הנשמה היותרה בשבתות וימים טובים אין היהודים מרגיש בה יפה יפה אלא אם כן שמזיע מתחילה בבית המרחץ ובאין מרחץ הוא מצטמק וערה לו ראו איש יהודי בערב שבת כשעולה מן הרחצה הנה הוא קטמר יפרח ופניו פנים חדשות הניצוץ הישראלי בוער בו ומצהיר מריסי ענר כל חושב נעם מרגישים ונעם מקיימים שליחותם רחדגים הממולעים והלפת המתוגנת עולה כקטורת להפה הוא שואף ומריח קבל טענו גדול ליבו שמח ומתרונן ינגן בן גינות פרשת השבוע יענעים שיר השירים בכל תרועה ובשירת דודים זו תשתפך נפשו כעולל אל חייק עימו בהגיגות טבערש שלהב את יע מתלהב ועולה לעולם שכולות טוב המרחץ ליהודי ארץ מולדת קפשית קטן וגדול שם הוא וכל אחד יחווה דעתו ואף הוא יכול ככל בני אדם לעלות שם במעלות למדרגה גבוהה על ההצטבה העליונה לעודדת נשמתו האגומה להשליך מעליו צרור, צרותיו ודאגותיו ולהמציא לנפשו מלוכה נכונה שעה אחת של קורת רוח בעולמו וזה כוחו ליהודי לפיכח הייתה ההיצע על הליכה לבית המרחץ מתקבלת לתיירינו ברצום לא היו שועים הרבה והלכו אחרי שני היהודים חבריהם הנכבדים תיירינו היו מדמים להם את המרחץ בצורתו ובכל פרטיו כמו שהוא בערי ישראל הקטנות מן בניין משונה מפוכם ומלוכלך מבחוץ עומד תחת ההר בשפילה באחת האשפות והן באים אליו אלא דרך נסרים ראויים שתוכרים על גבי תית אוכשהגיעו לבית חומה יפה בעל שלוש קומות בתוך רחובה של עיר והיהודים אמרו עליו זהו המרחץ תלו איניהם לאו והיבטו טועים ומשתוממים בעיקר שבני כפר אתם לגלגו עליהם היהודים בואו נעה במחילת גבודכם לתוך הבית ותראו נפלאות גדולות יותר שם כשנכנסו את הערינו לפרוזדור עמדו ונשתוממו על הרצפה המבחקת ועל התפטיות היפות השדוחות עליה ונדמה להם שעומדים בפלטים מפוער ומכושף זה שכתוב בספר מעשה בבעה ספר לילות אלף ואחד עוד מעט ובנות מלאכים יפהיויות באות לקבלת פניהם והם מזומנים לחיים נעימים ולטענוגות בני אדם אבל תחד בנות מלאכים בא עליהם איש חי אחד ומזרזם להפשית בכבודנו ועצמם את כליהם התקפדו מחובדים ופשטו בגדיכם אמו להם היהודים נלך בין כך וכך ונשלם בשביל הרכיצה בבי בני ערבים אנו לכם שתהיו מזהים כאן יפה יפה אחר שנתפשתו בגדיהם נתלו תיירנו איש איש עצרו בשביל לשתחם בבית המרחץ כדרך העולם קוטונות הרבה לא היו במלטחתם ושמשו בכתון את אחת כמה וחמה שבועות ולפיכך מהילה מובן שהיו מתחכים מאוד ושתיחת כליהם הייתה חובה גדולה משום פיכוח נפש כאחד מצרחי חייהם אבל איש החי לזה נתל את כליהם ידם והכניסה מחוסרי בגדים וערומים לתוך חדר אחד ושם יושבים בני אדם סביב לשולחן גדול מלובשים בגדי תפארת תיירנו פרונים קוב אחר ומתקשים בדבר היכנו התנור שזולפין עליו מים שיהיה מפיק אבלה והיכן מזהים כאן צעיתות ג'יטיף סקיבני וכי כאן הוא בי בני ליהודים שואל סנריל לאחר שדחפו בנימין לפניו שילך וישאל מיד ולא יהיו עומדים ושואים הרבה אחד מהמסובבים מצל השלוחן ונסתכל בתיירינו העירומים המדולדלים שאין בגופם כזה התבשר אלא אור וגידים ועצמות ומדבר אליהם מוסקבית, קלשונו מה סנריל? מה זה דובר? שאל בני ימין אינים מבין אפילו מילה אחת ישיב סנריל מנענע בכתפיו אגם זו לשון בני אדם היא הוא באחת, קטב, קטב השאטה ניחה טיפש אמר בניימין ולמה שותה אין אתה מבין הלאה בלן לפנינו והוא דורש מידינו קטב מפני שמרחץ זה טאון קטב הכניסה הפתאי מור לו שהיהודים שלנו הרי זה הקדימו ופרו בשבילנו ההתכן הדוני היהודים ההם הרי זה פרו כאן בשביל פתח סנרילת פיו נפסק דיבורו, רצה לומר ואינו יכול כאילו עצם נתחב לו בגרונו בשביל הקטב הדוני בתמיה הרי היהודים להבדיל הדוני פראו בא בניימין הוא פירש את הדבר בער איתב אותו האיש שנתקרב להם בתחילה, רמז בידו ונתלו את הירינו והובילום לחדר אחר אתה מובילים אותנו לבית מסותה אמר סנריל הוא מכל ההכנות האלה נראה שנזיע יפה יפה כשהוציאו לאחר כך את בניימין וסנריל מן הבית היה קשה להכירם כל כך נשתנו פניהם הראש מגולך אין זקן ואין פעות העיניים כמות ונוגה משונה להן המצח טיפות טיפות זהה עליו, טיפות גדולות וקרות ועל פניהם צל מוות הם כפופים ומשתוכחים מזדעזעים ומרידים וסביבם אנשי חייל מזויינים השמיים מתגדרו בעבים ומתוך חושך ענן והרפל יצא ברק והעיר את החבורה הזו ואחר ברק רעם מאוד והנה רוח שערה בעה מעלה עמודי הווק ומרכידם כיסעירים והעמודים התנסעים ומושכים אחריהם מוצ וקש לכל הבא להם בדרך כולם יחד יוצאים במכל משונה כמשתגעים ומתגלגילים ועולים למעלה למעלה נבוך ועדרי בקר רצים ושווים מסדם הראיתם וגועים תמרורים עבים רעבים רודפים אחריהם חרה אל אליון בארץ החוטט ואפו וחמתו על כל הנעשה בתוכה מעינב, לפידימיה הלכו שעוג ישאג בכל נורא ובאחרונה הראים בחוח ונתפי גשם נתפי דימאות שמיים נתפו ובתוכם טיפות זעה ודימאות תיירינו העשוקים ומתערבות ויורדות אוי לא ידע בנימין שלא במדבר בלבד סכנה מצויה להולכי דרכים מפני נחש, שרף והקרב ושפיפון וחיות ראות שם אלא גם במקומות הישוב ייתנו פה הימים שטיירינו יצאו לדרך היו ימי חושך ורעים ימים שהיהודי ביקשת נפש יהודי אחיו יהרוב במסתר כאריה בסוכו יהרוב לחתוף אני לחתוף יהודי בלא תעודה ולתת אותו כופר נפשות ביתו או נפשות אחרים לעבודת הצבא אוי, לא ידעו תיירינו, מקום זה שהם מצויים בו מקום תנים ופריצי חיותו ואלה מהיהודים הקשירים שפיפון עלי אורך נחש, שרף והקרב הם סוף, פרק שני מסר בספר מסעות מנימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים מסעות בנימין השלישי פרק שלוש עשר This is a LibriVox recording All LibriVox recordings are in the public domain For more information or to volunteer please visit LibriVox.org מסעות בנימין השלישי מעט מנדלים מוכר ספרים פרק שלוש עשר עובדי עבודת הצבא היו תיירינו חכמים יבינו מדעתם כמה גדולים אינויי נפש של תיירינו העלובים בצרה זו שהיו בה בימים הראשונים בימים הראשונים בשביע היו מטורפים לא ידו ולא הבינו מהדורשים מהם הכל היה זר להם גם אנשי הצבא גם בית כניסתם גם לשונם ומנהגיהם וכל הדברים שנצטבו לעשותם עלובה הגלימה זו של אנשי חייל שהייתה נראית עליהם משונה קדמות כפותה בכבל על קובה גיבורי מלחמה שהיה בראשם כצורת כיפה זו בראש אישה צנועה וחסודה מי שראה אותם אמר בלבו אין אלו אל המעשה לייצים באו שני יהודים מתחפשים בלבוש אנשי חייל ומסכקים עליהם מחכים אותם ומראים בפרסיה שהם ומעשהם הכל היבל אוי לא לקנה הרובה וזה אין זה שנפל בידי בני אדם על אלו פנה עודו פנה חבודו ונראה משונה כמגרפה בידי גבר שמסיק את הקירה ושופאת הקדרה שלא כדרכו בשעת לימוד את תחסיסי מלחמה היו החניכים האלה עושים בידיהם ורגליהם מעשים משונים מביאים לידי גיחוך וזה מובן ממעלה קוט ומהלומות בשוט או בהגרוב היו מקבלים עד בלי די אבל כלום יש צרה בעולם שברוב הימים לא יהיו למודים בה לא בני אדם בלבד אלא אפילו שער מני בעלי החיים מילנו בעולם בין חורין כאוף הזמיר אף על פיכן כשצדין ומושיבים אותו בתוך כלוב הוא מתלמד מעט מעט כאילו זה מתניהם ואוכל מן הזרונים בכל פי מפזז ומנעים זמירות כאילו העולם כולו עם גנב, ויערב וסדותיו לפניו בדלת תפכים של כלבו הצר סנדריל חביבנו התחיל מתלמד מיום ליום באמידתו החדשה היה נותן דעתו על דרכי לימודם של בני החייל להסתכל בהם בעין הפקיחה ומשתדל אחר כך לעשות אפו כל מהסיהם על פידרקו אשרי עין רעתה את סנדריל היחו חוזר על לימודו ומתחנך בינו לבין עצמו בתחסיסי מלחמה מתמתח בכל קומתו מגבי הראשו למעלה מבליט חזהו ומנפח לסתותיו כגיבור מרים פעמי רגליו יגוד עקב והולך מעדנות כמו פרבור הולך על ימין וסובב אל זמול וסופר ומונה צעדיו אחת ושתיים ושלוש עד שליו סוף רגליו מתלבטות והוא נופל הוכנג את זה בניימין לא היה קשה מאוד תרגול את זה להתרגל בדברי אמל הללו בניימין היה בטבעו אחד ממיני האופות הידועים בשם אופות נודדים שדרכם להתעופף שנה שנה בסוף הקיץ למדינות החמות ולהשתקע שם כל ימות הגשמים האופ ממין זה טבעות תובר אותו למסעב בתוקף עוז ואם סוגריים אותו אותה שעה בתוך הכלוב חייו אינם חיים אינו אוכל ואינו שותה מתרפק על הקטלים תפתח להמלט על נפשו הנסיעה לשם למקומות הרכוקים שנקלטה במוחו של בניימין ובשבילה עזה ותשתו ובנר היא לא נתנה לו מנוחה כמעט רגע הייתה מנקרת כיתוש במוחו מנהמת בתוכו מחרזת ואומרת לך לך בניימין לך לך לך בן כך וכך ובניימין שרוי בצער אבל בחפוי ראש ובאחד מימי אהבי כשהיה סנדריל מתחנך בתחסיסי מלחמה בעינו לבין עצמו בא אליו בניימין ופתח ואמר לו לך בחייך הסנדריל אין אתה אלא תינוק שותה אתה משחק ועושה מעשה נערות כילד פרע אצלנו בדברי שתות הללו ומה יהיה בסופנו זכור סנדריל שבעל אישה אתה באו חשם ועל תשכח גם זאת שיהודי אתה ולמה זה אתה מפנה לבחה למיני דברים האלו עוסק בהם בהתמדה גדולה והוגה במ יומם בלילה למה היא נפכמינה עם פינה זו שאתה פונה ברגל סמוליטי או ימנית כמו שהם מדקדקים בה היא לא היינו אח כלום אני יודע איך עזיר לו סנדריל אומרים פנך יחך, מחפת לי ואת נשיאתנו סנדריל את נשיאתנו כלום שכחת אוי נשיאתנו נשיאתנו לשם מה תהיה לה והשמיר השמיר ריבונו של עולם הפרד והשפיפון מתלהב בנימין וקרה ברגש הלוך, הלוך, הלוך הצביס סנדריל את עצמו מרים פעמי רגליו וסופר ומונה אחת ושתיים אי לך ואי להמר שלך בוש וייקלם סנדריל שמן הריקה וענני אנו, נעשה דרגנו וניסה מצידי הרי נמוכנו מזומן ובלבד שלא יהיה עיקוב מצידם והתנו לנו רשות אנו למה אנו להם ומה המועיל להם בנו אמר בנימין, אד רבא סנדריל אמר בעצמך, בהן יהודי שלך באים שיבוא השונה חס ושלום כלום תהה ביד שני פולימיסטין כמותנו לעמוד כנגדור ואם גם אלף פעמים תומר לו ברח דודי, ובאים לב הריני יורא ועושה חזזים פוי פוי כלום ישמע לך הוא עוד יתפוס בך ומאושרתי אם תתמלט באור שינך האמן לסנדריל כפי שאני רואה, הרי אני ואתה שניינו מיותרים אנו כאן והם בעצמם מתאווים בלבם להיפתר ממנו באוזניי שמעתי פעם אחת את דבר, שר הצבא עלינו וזו לשונור הנפשות הללו אינן אלא מקם מן השמיים הייתי גורש אותם זה כבר מאלפניי ומשלחם לעזאזל מובעמת, למה אנו להם הריני אומר לך סנדריל בפירוש שדבר זה כולו אינו אל התאות ושידוח רע לשני הצדדים מלך התחילה אנו לא מועילים להם והם לא לנו אלו היהודים שמסרו אותנו בדיהם ובדי סיפור להם בשבחינו בורים משונים ויודים תחסיסי מלחמה על בורים ואנחנו מעכתנו אם היהודים התנהגו עםם במירמה והרגם אותנו התאו היהודים כל עיקרה של ביעתנו לך לא היה אלא בשביל לקבוץ על יד וללך מזה הללד ארכנו מעניין תחסיסי מלחמה לא היה מדובר בינינו חלל והריני מקבל עלי שבועך מדי אוראיתה בתלית וקיטל שלא היו מזגירים מזה אפילו בדיבור קל אטו בחוזק יד הסכינן חתוף ועשה מה שלי בחפץ אתה שלך ואני שלך והרי זה הוא שלו ביושר אם כן הותרה הרצועה והעולם הפקר קיצור הדברים הם מצידם אינם חייבים על טעותינו איננו חייבים על טעותם חייבים בזה אינם אלא אותם היהודים הרמאים ופושאי ישראל אלא שסביבו בחכה שאת שני הצדדים כאחד היהודים הם הם השמים אין האשם תלוי אלא בהם היהודים סנדריל היהודים ורק היהודים ומה זה אתה מבקש בנימין שאל סנדריל שישיב בנימין שנלך וניסה לדרכינו המיקח מיקח טעות למפריע ולדעתי אין מי שיהיה מוכה בידינו אין על פידין ואין על פי יושר אין רשאי מי שיהיה להקב אותנו ואם תמצא לומר אף על פי כן שמה לא יפתרנו ברצום כנגד זה הרי יש עיצה ותחבולה פשוטה יציאה בחשאי להודיע ולבירקת פתורין קודם יציאה תינו גם כן אין לנו צריכים אף אני סובר כן בירקת פתורינו דבר מיותר אמר סנדריל הוא תהי יציאה זו כי יציאה תינו מביתינו יציאה בחשאי בלא ברכה הרי גם לנשינו ולבננו לא אמרנו דבר אפילו ישקני ומה אותה שעה חזרו הידידים וזה התם על נשיאתם והיו מעיינים ונמלכים זה בזה על הבריכה ועל הפלייטה דמי בנימין התחילו מרטיחים בו והיה מתנודד ומשוכסך ושוקק כתרנגולת זו שהחזה הבולמוס של רביצה על ביצים בימי העביב וכך צלל עמוק בהירורי לבו עד שלא ידע ולא ראה את כל הנעשה סביבו והוא עובר עליו והוא אינו מרגיש ואינו פוריה את ראשו מפני הקבוד מקטלכי הוא מקבל וגרוף על קודקודו יורד והוא אינו מבחין ואינו זר כאילו לא לא מתכוונים מדברים אליו בתחסיסי העבודת הצבא והדברים אינם נכנסים לאוזנב אין בליבו אלה הנשיאה לשם וראשו טס בקצה הארץ ובכן והיהי בחצי הלילה כשהיו כל אנשי הצבא ישיינים בבית כניסתם התגנב בניימין מהלך על ראשי עץ בעוד רגלר הובה למתתו של סנדריל ולחש לו באוזנו סנדריל מוכנת האומיזומן סנדריל נענה בראשו מחזיק בכנף בגדו של בניימין ויצאו שניהם בחשי לתוך החצר רוח חם נושב בחוץ ענני בטר שחורים נקודים וברודים נושאים ברקיע זה אחר זה כאילו אלפי בעלי הגלות הולכים שם והגלותיהם תאונות זכורה הרבה וכולם נכפזים לבוא ליום הכיסה להיריד בשמיים במועדו אף הירח כסוחר על יד זכורתו הולך ההגדולה הזאת לשלחה איתים ושולח ראשו משגיע כרגע ממכון שבטו לראות מה נעשה שם בחוץ ואחר הוא נחבה שעינית תחת יריעת הרפל שחורה, זפוטה ומפוחמה טיירינו מהלכים בחשי על רשי עץ בעוד רגליהם ובאים עד גדר החצר מטפסים על סבורה של עיצים וזה גם לראש הגדר ופתאום נסדעזר סנדריל ולחש לבינימין באוזנור אוי, שכחתי בבינימין שכחתי את תרמילי איך זור ואת עולת את תרמיל חלילה לך סנדריל, אמר בבינימין לא יפה, חזרה לנו מה נדהיב מזוני, יהיב תרמילה זכר זקני רבי סנדריל עליו השלום בא לפניי הלילה אמר סנדריל כמל הבא ואמר לי קום סנדריל קום וברך לך מזה אל כל הישר בעניך הלבי זכודו יגן עלינו אתה בעצרה הוא היה באמת יהודי גמור ככתוב בלי שום חקירות עם מזגנטי עליה השלום הייתה מספרת תמיד אבל עד שסנדריל מזמנת ביב לספר מה שהמוזגנטו הייתה מספרת תמיד מזכנו של איש חיל מזוין שעמד שם בקרן זווית על משמרתו הפליטים שלנו נבעלו מכלו ונשתתחו על פני הגדר קובשים נשימתם אינם זזים זיז כלשהו ונראים כי שני סמרטוטים גדולים מונחים שם יחדיו נחה שקתם מסביר והסמרטוטים החיים האלה זזים ממקומם ויורדים בזהירות מהלגדר והם מבחוץ הם מהלפים על ארבע זוכלים ועוברים מנגד להשומר ומתמלטים בעזרת השם לשמתה אחת בשלום שם כמו על רגליהם עומדים ומביטים איש של החיו ואיניהם מבהיקות עם מזכנטי עליה השלום התחיל סנדריל מספר הייתה מספרת תמיד על אביז קני רבי סנדריל עליו השלום שהיה חומד ומתאווה בחייו לנסוע לארץ ישראל לפני פתירתו התחזק ביישב על עמיתה ואמר כאי לשנה אם אני לא זכיתי לנסוע לארץ ישראל מובטחני שאחד מיוצאי חלצי יעלה לשם ולבי אומר לי אתה שעליהו רמז והיו עם רי פי נכנסים לעוזני הקדוש ברוכו אבל עם רי פי סנדריל נכנסו לרוזני אחרים הדבר יצא מפי סנדריל ונשמע כל אחד מדבר מוסקבית ושואל מכאן הוא שראה שהוא מן הצועקים ואינם נענים חפז עליהם ושאל בשינית ובאותה שעה נתנו העונות והירח שלח את ראשו מבין ביטרי האננים החשכים והגיע אורו על פליטים עלובים הללו העומדים שותקים ומרעידים ופניהם קסיד ועל פקיד הצבא הגוער במ� הוא מניף ידוע להם ומנבל אבותם ואמותם בניבול פיו לאחר שעה קלה היו טיירינו במישמר אם בנו לכתוב את רוב צערם של טיירינו ויסוריהם הקשים בזמן שהיו יושבים במישמר אין אנו מספיקים פניהם נפלו מאוד והושחרו כשולי כדרה סנדריל זו נחמתו האחת שהיה מתנמנם רוב זמנו ואינו מרגיש בצרותיו ופעמים רואה גם חלום טוב אינו רבי סנדריל התחיל בא אליו לפרקים בחלום הלילה לשחק בו אוכשבה לא בא ריקם איתם הוא בא בקשת לגבע אומר ובחרב תשעה בעב או בהלמות אמן צורם בלכי נכדו בעהבה גחיך ואומר הרי לך בן שובב צעצויים תול פרי אדם, כלי זין זה ועשה פוי, פיפף סנדריל איתם הוא בא בחזר זר עופרת לחנוכה ויושב הוא משחק בו עם סנדריל חביבו ובן יכיר לו סובב סובב הולך החזר זר, עד שהוא נופל צד זה שהעוד גימל עליו נפח למעלה וסנדריל מנצח ונוטל מזכינו פרוטה שלימה גם חלום טוב יפה לאדם וכי כל העולם כולו חלום הוא אבל בן ימין הוא אין לו שעה של מנוחה כלל אינו ישן רעיוניו מסוחסכים ודמב רותכים בו יום ולילה הוא משגיח מן החלון ורואה לפניו הנה השמש מעיר בזיו כבודו הדשעים, דשעינים ורעננים, הילנות מלב לבים ונאדם הולכים ורצים כובחו ואופות ומצפצפים את הזמי רגיע וזמן הטיול אתה והוא חבוש בבית העסורים ואינו יכול לצאת ולרוץ אורך הוא מרוב צער ואוגמת נפש ומפרפר בכל עבריו אוכס בראשו מתנודד בהול ומבולבל וצועק ותוען במרירות אוי מה הראה אותי להם אוי אוי למה עושים לי כך אונו של עולם על מה ולמה סוף פרק 13 בספר מסעות בנימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים מסעות בנימין השלישי פרק 14 This is a LibriVox recording All LibriVox recordings are in a public domain For more information or to volunteer visit LibriVox.org מסעות בנימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים פרק 14 כיצד בודקים את תייריינו מלשקת הסופרים לחל הצבא ישבו על קיסותם קיסאות למשפט פקידים מלובשי בגדי כהונתם ובתוכם ראש הגדול ובפתח עמדו שני פולמיסטים אנשי חייל מורידים לארץ ראשם ודמות פניהם שונה כאכבר מוצל מכד חלב הפקידים הביטים לאנשי חייל האלה מחרישים ומתבוננים להם מכף רגל והדרוש ואחר כך מתלחשים וסחוק קל עובר על ספטותיהם ובשעה שהפקידים היו משיחים זה עם זה הפך אחד מאנשי חייל פניו לחברו ואמר לו סנדריל, אפילו עם פותיה קבורתי הרי נמוכן לומר להם דבר אמת כמו שיהי מלא חיימה אני בשבילי בנימין ראשי אתה לומר להם את האמת החזיר לו חברו איש חייל השני אם אתה רוצה כך מחפת לי נארים, אתם החוטים שנתפסתם על הבריכה בלילה מקסר קטין שאל להם שר הגדוד בפנים זרפות יודעים אתם אונשו של חץ זה חת גדול רחמנה לצלם התומילת הזאת את החץ זה אמר בנימין בעקימה צפתיים משונה שיש בה מעין לגלוג ותרעומת כאחד שר הגדוד הפך פניו מעצלא בזכוקה מנענה בידו כמתייש ממנו ושר האלף התחיל מדבר במקומו אומנם חתתם חתה הגדולה ואתם חייבים אונש קשה על עבירה זו קבוד מעלתו הערים בנימין את קולו ואמר לחתוף פני אדם ולמוכרם בשוק בפרסיה מותר הם דבר זה לעבון אם כן הרי העולם הפקר ועיני מבין עוד ממותר ומאסור הרי יש כאן בני אדם משאלת פיהם אטרבה יומו הם מי הוא יחייב מה היה למשל ילמלא לסתים תפסו אתכם בדרך והייתי לו אתכם לתוכסק וכי הייתם חייבים חלילה הילו עשיתם כל מה שבאידכם להוציא עצמכם מנסק הרי אני אומר לכם פירוש שהמעשה לא היה מלחד חילה אלא אונס ורמאות החייבים בדבר זה אינם אלא היהודים מי יודע מה הפליגו עוד לספר עלינו אנו מוסרים מודעה לכם פתח פיכה סנדריל ודבר, למה אתה עומד כגולם, פתח באדוני ואמת תהגה לשונחה בלא פחד חזק סנדריל ונאמר להם פי אחד לא יודע שלא ידענו מתחסיסי מלחמה כלום לא ידענו ואיננו רוצים לידע אנו בהוכשם בעלי נשים אנו דעתנו פנויה לדברים אחרים ואיננו לא פניי ולא רצון להתעסק בדברים בתלים האלו שאין להם תפיסה כלל במוחינו ואם כן, למה זהנו לכם כמדומני שטובת עצמכם דורשת מכם להיפתר ממנו ולא תעה בינימין זה כמה היו מבקשים להיפתר מהם כשהיו הבקידים מתמוננים לתיירינו אלה להילוחם ולמנהגם ולדיבורם ולמרשן שלהם הבינו מה הנפשות האלה ואימי יש עסק להם ולא אחת היו ממלאים עליהם שחוק בהם עכשיו, כל עיקרה של לשיבת הבקידים זמין את תיירינו לבדיקה ולתהות על קנקנם בבקודה צרה גדוד בהרופא ונכנס בדברי שיחה עם תיירינו ולאחר שניתסק בהם נתן את סבעו על מצחור ניענה בראשו לרמז עליהם חסרה כאן חוליה אחת סוף דבר הבקידים היו נמלחים זה עם זה לשחרר את תיירינו מעבודת הצבא מנימים בסנדריל מזלם שיחק להם ויצאו מנהבכינה בנסיעתכן ושם טוב לכולכם אמרו להם לכולכם לביתכם בנימים נתפתר מאיתם בקידה ובהשתחוויה משונה בסנדריל מתמתח מרים פעמי רגליו איש חייל יגוד עקב ופוסע והולך אחריו קוממיות להתוודע ולהגלות אמר מנדלי מוכר ספרים עד שאני עסוק בהדפסת סיפורי מסעות בנימים השלישי שמאם רוציתי לפישעה בסיאת הדשמאיה חלק זה שלפניכם רבותיי העבירו כתבי העתים השמועה שבניימין שלנו באה למסעות עובר עכשיו בפעם שעינית בראש חברת תיירים לעותן מדינות הים ואיים רחוקים מעבר להרי חושך שהיה שם בתחילה מה מה עשה חכו כל ספר נשמע במחנה ישראל ספר דרישת כבוד חכמי התורה על ידי האסכנים נקייה הדעת פה עיר הקודש ירושלים תבנה ותכונן שנת תרנח לפרט קטן האסכנים הללו מברים ואומרים הקדוש ברוכו גילה לפנינו את פתח הנהר סמבתיון שהיא רעיה על יום השבת כדברי רבותינו והנהר היה קר הזה הנה הוא כמו לפנינו מהראוי לבילי להתעצל בדבר כי אם להזדרז ולהביא תרופה שלא יעיזו אדנים לזלזל חלילה אדברי חכמים על כן יסדנו חברה בשם דורשי חבוד חכמי התורה לעשות הנשיאה הלוך ושוב מבקשים אנו מכל אחרדים לחבוד השם התברך וחבוד חכמיו שיעזרו נה והשתתפו איתנו בחברתנו או להיות מהנושאים או להיות מהעוזרים לנשיאה כל אחד לפי נדוות לבו העניין הזה דורש הוצאה מרובה לדורנו לתפילה לתשלומין בעד מכתבי מסע ומזון בדרך להכין שתהיה לנו תפילת היומי ותפילת הדרך בכל יום בציבור בקהילת הנושאים עשרה ביחד שמה בניימין קריאה זו נזדרז ולקח את צנדריל האישה תליטו ותפיליו ומקלו ותרמילו אותם העסקנים נקיעי ידעת המכובדים ועכשיו הוא מוליכם כסוס במדבר הנורא נחש, שרף ושפיפון והריצי גויים כפרשטויון וחופר אל תורך והריני מבחור מימה עמקי לב יצלי החדונה ידאגו ויחזירו לנו בשלום ושתדל להודיע בשבתי ישראל וגם את סיפורי נשיאתו השנייה סוף פרק 14 וגם סוף הספר מסעות בניימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים