 Hola, bona tarda a tothom. Benvinguts a l'acte del Cluenda, del curs d'especialista docent de llengüescines catalanes de la primera promoció. Avui és un dia... avui he vingut a la universitat, com a vicerectora, de l'àmbit de docència. Avui és un dia important per la universitat, m'ho feu fabre, perquè es gradua la primera promoció d'aquest curs, que és un títol pròpia de la universitat, de l'UPF, i celebrem doncs la Cluenda d'aquest curs. Aquest curs és important per diverses raons. Jo em destacaré quatre motius, pels quals és important. En primer lloc, pel tema i pel nivell d'estudis. Vosaltres ja sabeu que la universitat.fabra és l'única que té integrada la llengua de signes al mateix nivell que altres idiomes als graus de la universitat, amb el mateix estatus. A més, el curs d'especialista docent és el nivell educatiu més alt de la formació específica en gramàtica i didàctica de l'LSC. En segon lloc, un altre motiu important són els estudiants. Els estudiants d'aquest curs ja són professors de llengua de signes catalana. Alguns de vosaltres ja tenia universitat prèvia, formació universitària prèvia, però d'altres, no. Llavors, en aquest curs, heu demostrat que vosaltres sou estudiants al mateix nivell que altres estudiants universitaris, amb el mateix nivell d'exigència que qualsevol altre estudiant de la universitat. El tercer dels motius que vull destacar és el model d'universitat. L'objectiu estratègic de la universitat.fabra és el compromís social. Per aquest motiu, dona suport a diferents iniciatives que donin coneixement de llengua de signes. Per exemple, dues de les obligacions principals a qualsevol universitat són generació de coneixement i formació. Aquest curs és un exemple de compliment d'aquestes dues obligacions, perquè transmetem el coneixement sobre l'SS generat a través de la formació d'aquest curs. I pel que fa el quart motiu que vull destacar és pel que fa la resta d'estudiants a la universitat.fabra. Aquest curs és un exemple d'integració entre col·lectius diferents. Els estudiants huïdos de grau s'han integrat amb estudiants sorts del curs especialista docent en la mateixa aula. I això genera coneixement i aprenentatge i ha enriquit la formació a tots. Tant a les persones sordes com a les persones huïdores. I per acabar, m'agradaria donar tres desitges als titulats. El primer és moltes gràcies per haver escollit l'UPF per la vostra formació. El segon és que nosaltres esperem que el vostre aprenentatge hagi estat molt enriquidor. I el tercer de tots és que us desitgem molta sort i el millor en el vostre futur professional. Moltes gràcies. Moltes gràcies. Continuem aquest tacte de presentació, d'inauguració, de cloenda, del curs de especialista docent en llengua de signes catalana, gramàtica i didàctica per professorat de l'ICC. M'acompanyen a la taula persones molt importants, no només per la universitat, sinó per l'àmbit de la llengua de signes. I ens adreçaran unes molt breus paraules, perquè tenim un acte llarg. Donarem la paraula en primer lloc a l'Albert Casellas, que és el president de la Federació de Persones Sordes de Catalunya. Quan vulguis, Albert. No necessito el micròfon, gràcies. Bona tarda a tothom, a tots i a totes. En primer lloc m'agradaria dir que, quan he vingut a l'acte de cloenda només arribar, m'he quedat ben parat que per la Cristina Gelpi, perquè moltes vegades les persones utilitzen algunes paraules en llengua de signes, però la Cristina ho ha fet tot el discurs fins al final. Felicitats, enhorabona, estic molt content que hagis fet això. També aquest acte de cloenda de la primera promoció del curs especialista de l'SSC, quan he vist el títol de l'acte he pensat que és molt important, perquè és molt necessari per la comunitat sorda. Fins ara, tot això, tota aquesta formació s'ha fet de manera molt... No gaire destacada. I aquesta vegada és un acte que destaca la importància d'aquesta professió i esperem que es continuï fent. És important també veure si quants alunes hi ha hagut el curs. M'han dit que hi havia 12 estudiants. Per mi són molts estudiants que hagi encursat aquest curs. He vist les cares i els conec a la majoria d'ells. I són les noves generacions que continuaran amb aquesta formació. Això vol dir que la llengua no desapareixerà, que els joves volen continuar ensenyant la llengua. Encara que la història de la llengua de signes fins ara sempre ha sigut molt difícil. Hi ha hagut moltes limitacions i poques oportunitats. Hem estat molt discriminats en molts àmbits. Les formes de comunicació que hem utilitat fins ara han sigut diverses. Veiem que això no està a mi en banc, en aquesta formació volen continuar transmetent la llengua i ensenyar la llengua de signes catalana, que és molt important per nosaltres. Estic molt content per això. A més, nosaltres hem col·laborat amb la UPF, com a Federació de Sorts de Catalunya. A partir d'ara m'agradaria que continuéssim aquesta col·laboració. Això vol dir que fins ara hem estat col·laborant, però ara podem continuar-ho amb les mateixes ganes. Aleshores no vull allargar-me gaire, perquè entenc que després que finales títols voldran celebrar algun lloc als alumnes. Vosaltres sou la prioritat avui. Només us volia felicitar els 12 estudiants que rebeu el certificat avui, i també dic que és molt important la col·laboració entre tots en aquest sentit. Moltes gràcies. Moltes gràcies, Albert. És molt cert que a la Universitat Pompeu Fabra i la Federació de Persones Sorts de Catalunya fa molts anys que col·laborem i compartim aquest objectiu de continuar col·laborant, i més encara, així que moltes gràcies. Li donem ara la paraula un moment a la Mònica Pereña, directora general de llengüe i plurilingüisme de la Generalitat de Catalunya. Gràcies, Mònica. Hola. Gràcies, en primer lloc, per haver-me convidat, per haver convidat el Departament d'Enseñement a la clienta d'aquest curs. Gràcies també als alumnes, sobretot, els alumnes d'aquest curs per haver volgut optar a aquesta formació tan necessària, sobretot, des del Departament d'Enseñement, moltes gràcies perquè tenim una manca important de persones amb capacitat per formar i per utilitzar la llengua de signes. Per tant, ja m'han avançat que aquesta ha estat la primera edició però que hi ha voluntat de continuar, i per nosaltres això és una bona notícia. La llengua de signes catalana, òbviament, és una de les llengües pròpies de Catalunya, i per tant, la llengua vehicular del sistema també per a aquelles persones que fan la formació bilingüe vimodal. Des del Departament es fomenta l'enseñement de la llengua de signes tant a primària com a secundària. En les hores de lliure disposició que tenen els centres de primària per modular la competència lingüística dels alumnes, la llengua de signes és també una de les llengües que s'hi ensenya. La llengua bilingüe vimodal es pot oferir com a optativa de llengua com a moltes de les altres llengües com a l'arenès, per exemple, que també és una llengua pròpia i oficial de Catalunya, però també com a les altres llengües primeres o familiars de l'alumnat d'origen estranger. Per això ens cal, sobretot, tenir professors del sistema amb capacitat per ensenyar aquesta llengua i amb la formació adequada per poder-ho fer. Per tant, moltes gràcies per aquest curs a la universitat Pumpeufabra i moltes gràcies als alumnes per voler-se formar i ja sabeu que al Departament hi teniu les portes obertes. També estem desenvolupant un seguit de materials que estaran a disposició de tots els docents i penjats al web dins del que és el conjunt dels instruments per desenvolupar la competència comunicativa i lingüística de tots els alumnes, cadascú, des de la seva especificitat. I per el desenvolupament d'aquests materials també estem treballant amb diferents grups de persones especialistes, tant de l'àmbit universitari com dels credes, que són els centres de recursos especialitzats amb aquesta expertesa. Per tant, res més, que teniu altres objectius avui. Per tant, felicitats una vegada més a tots plegats i la Nora Bona. Moltes gràcies, Mònica. I em sembla que aquest objectiu de compartit, de no posar una frontera entre l'educació primària, secundària i la universitat, i tenien compte aquest paper que la universitat té en relació a l'ensenyament i a l'educació. Em sembla que és un dels objectius que teníem justament en aquest curs que ha tingut aquesta perspectiva tan didàctica de les llengües de signes, també, a la part d'ensenyament. Moltes gràcies. Li donem ara la paraula a la Marta Xirinax, que és la subdirectora general de política lingüística de la Generalitat de Catalunya. Gràcies, Marta. Em sap greu ara l'Albert Casell. De forma part d'aquest col·lectiu que només pot dir una o dues paraules. Ja millorarem. Moltes bona tarda i moltes gràcies per haver-nos convidat, per haver convidat a la Direcció General de política lingüística a compartir avui amb vosaltres aquest dia que tot i que des dels inicis d'aquest acte s'ha remarcat la importància que ara que sigui una paraula fàcil, la veritat és que quan veníem cap aquí, de fet, quan ens vam convidar a compartir l'acte d'avui, vam tenir molt clar que la feina que havia fet la Universitat Pompeu Fabra i la que havíem fet tot el conjunt de professorat i dels alumnes forma part d'una fita d'aquelles que han de quedar marcades en el calendari, d'una fita molt important. Perquè tot és important i les llengües necessiten moltes coses. Evidentment el primer que necessiten són els parlants i però els parlants tenen necessitats de molts recursos. Però dins d'aquests recursos i que tots són necessaris i importants hi ha algunes fites que per la dimensió que tenen, per la capacitat que tenen de garantir un futur per la llengua, un futur amb peus seriosos, amb passes fortes i fermes, tenen evidentment un altre valor. I jo crec que el que fa la Universitat Pompeu Fabra amb aquest curs de formació té aquesta dimensió i aquesta importància. No només per la universitat i per la llengua, i per la comunitat, sinó per el país, per Catalunya. Catalunya ha reconegut, reconeix la llengua de signes catalanes, com la llengua pròpia de la comunitat SOR-CEGA, signant de Catalunya. Per tant, aquesta llengua necessita moltes coses i tot el que es faci i es faci des del punt de vista de l'oficialitat és important. La Direcció General de Política Linguística té com objectiu el foment de la llengua de signes catalanes. Nosaltres compartim entre les diferents línies d'actuació, vull remarcar el paper que té per nosaltres poder tenir el Consell Social de la Lengua de Signes Catalanes, que és allà on ens apleguem tots, molts dels actors que fan possible que aquestes passes un arreder a l'altre les puguem anar construint a favor de la llengua de signes catalanes. Ens trobem nosaltres com a impulsors, la Direcció General de Política Linguística, però hi ha també representats l'Institut d'Estudis Catalans, la FESOCA, a Síls Espàncies, el Departament d'Encenyament, el Departament de Treball, Fes Socials, Presidència. És a dir, a un conjunt d'actors sense poder compartir aquesta tasca amb un conjunt d'actors, difícilment podríem dur a terme tot el que necessitem. Avui, però, tenint en compte el marc en què ens movem i en l'àmbit universitari, el que voldria remarcar també és dins dels treballs contactes i els projectes que compartim des de Política Linguística amb la Universitat Pompeu Fàbre, voldria també dedicar, encara que sigui una menció especial, el professor Joan Kerr. Per nosaltres, un dels primers, diguéssim, contactes amb tot el que té a veure en els aspectes formals i acadèmics de la llengua de signes catalanes, de les persones més rellevants, ha estat el professor Kerr i el seu equip. Avui, des de Política Linguística, estem duent a terme un projecte que sense ell i la Pompeu Fàbre i molts altres professors i també de la Fes Oca i de la Universitat de Barcelona, difícilment podríem fer, és a dir, hem tirat endavant un projecte per definir els nivells de competència i de coneixements de la llengua de signes catalanes d'acord amb el marc europeu comú de referència. És a dir, com totes les llengües per poder saber exactament en quin nivell volem organitzar i sequenciar aquest procés de prenentatge i també poder oferir a la llarga un sistema d'evaluació que tingui en compte aquest enfocament. Vam començar a treballar i a posar les bases el 2017 i el 2018 hem tingut l'orgull de poder compartir aquesta feina amb la Gemma Berberà, l'Elisenda Bernal, la Delfina Liaga, en Juan Valenzuela, l'Ester de Los Santos, la Yolanda Betet i d'altres persones. També col·laboren en Santiago Frigola i la Maria Josep Yarca. Serveixi només, podríem parlar de moltes altres actuacions, però avui no correspon, serveixi aquest esment, aquests professorats i a tots els 15 professors que han fet possible que féssiu aquest curs i que, per tant, després d'aquests quatre trimestres, aquests alumnes s'hagin pogut amb aquesta formació el nostre agraïment i amb la voluntat de poder continuar col·laborant us felicito de tot cor. Gràcies. Moltes gràcies, Marta. Moltes gràcies també a la Direcció General de Política Linguística. Per totes les accions, no només les que ja fem de col·laboració sinó per aquelles accions que la Direcció General impulsa per finançar activitats de llengua de signes catalanes que, si no tinguessin un finançament de les institucions públiques, no es podrien fer. I això, anem de ser tots molt conscients, bona part dels projectes de transferència i divulgació de llengua de signes catalanes que es fan a la Universitat Pumpeu-Fabra, que també es fan gràcies al finançament d'ajuts com interlingua, els ajuts de foment i de la llengua de signes catalanes. Per tant, d'això, n'estem molt agraïts i li demanem a la Generalitat, en aquest cas, en nom de la Marta, que no ens en oblidem d'aquestes accions que són essencials per poder desenvolupar determinats projectes. Moltes gràcies. Molt important. Està bé, important. Molt bé, doncs... acabarem aquesta taula de presentació amb la intervenció de la doctora Teresa Cabré. La professora Teresa Cabré, doctora Teresa Cabré, és la presidenta de la secció filològica de l'Institut d'Estudis Catalans, però segur que els membres de la mesa no m'ho tindran en compte que li dediqui una atenció especial, perquè a part de moltes altres coses és catedràtica a mèrit d'aquesta universitat i és una persona que ha treballat per les llengües en general des de fa molts anys. No li vull posar en número perquè em diria que és una cosa lletja. Moltes gràcies, Teresa. Moltes gràcies. Per convidar l'Institut d'Estudis Catalans, Gemma, gràcies per la carta que vas fer a participar a la cloenda d'aquest primer curs de formació de professionals, ensenyants en llengües de signes. Si el 2007 es va fer un pas endavant qualitatiu molt important amb l'aprovació de la llei, de la llengua de signes catalana, un element encara superior i més important és el fet que la llengua fos reconeguda com una llengua natural. D'alguna manera el que li dona potència perquè les llengües artificials van per un altre camí. Aleshores, si la llengua de signes és una llengua natural, això vol dir que participa dels mateixos processos i té les mateixes necessitats que tenen totes les llengües naturals. Cosa que ens porta a una mena de paralelisme entre què fem per la llengua catalana des de l'Institut d'Estudis Catalans, què s'ha de fer per la llengua de signes catalanes des de l'Institut d'Estudis Catalans? Per què? Des de l'Institut d'Estudis Catalans? Des de l'Institut d'Estudis Catalans, perquè la pròpia llei diu exactament en l'article 10 que l'Institut d'Estudis Catalans és la institució acadèmica que determina les normes lingüístiques de la llengua de signes catalana i n'impulsa la recerca i la sistematització. I a més a més es menta també l'Institut d'Estudis Catalans en l'article 6e quan fa referència a la recerca que diu que el govern ha de prioritzar els acords de recerca sobre la llengua de signes catalana amb l'Institut d'Estudis Catalans i les universitats sense perjudici que s'hi pugui arribar amb altres institucions o entitats que també realitzen activitats de recerca en aquest àmbit. Què significa? Això significa que per llei l'Institut ha d'acollir la normativització de la llengua de signes catalana. Què li cal a una llengua per consolidar-se? Què és el que li cal a una llengua per ser considerada una llengua formalment de cultura apta per a totes les funcions? En primer lloc, la meva manera de veure és el més important, encara que tot és circular, després de veure que és circular, és utilitzar-la. Sense l'ús les llengües es converteixen en artificials. Per tant les llengües s'han d'utilitzar. L'ús és el més important de les llengües. És la base, és la condició, sense la qual una llengua no sobreviu. Si no s'utilitza, no sobreviu. En segon lloc, una llengua ha d'estar codificada. I codificada vol dir simplement, simplement treballada, seleccionat de sota les seves possibles expressions en termes de creació d'un estándar, és a dir, d'un model de llengua que sigui referencial. I per treballar sobre aquest model referencial s'ha de treballar el signe, la forma del signe, la gramàtica i el diccionari. Per tant com qualsevol altra llengua natural. I la tercera necessitat que tenen totes les llengües, per ser llengües en plena potència, és ensenyades. I fixem-nos que això comença a tancar el cercle de l'ús, l'ensenyament que proporciona l'ús i la codificació que és el model que es basa en aquest ensenyament, que alhora favoreix un ús, que en la mesura que aquest ú sigui més convergent, és més fàcil de poder dir que és una llengua unificada, no és una llengua dispersa que cada vegada es va distribuint, es va fragmentant amb més variació, amb més varietats. Per tant, ens trobem davant de la llengua de signes, que el que necessita, bàsicament, és poder ser ensenyada, com ja s'ensenya i aquí és una demostració, el fet que la mateixa llei requereix, que es formin professionals capaços, competents i capaços d'ensenyar aquesta llengua de signes, codificació i que per tant aquests ensenyants no puguin ensenyar qualsevol, diguem qualsevol model, sinó el model unificat que li permeti tenir una certa centralitat i, en tercer lloc, una llengua que posi l'emfasi, sobretot en el fet que els seus parlants l'utilitzin, que els seus signants l'utilitzin. Per tant, tenim aquests tres elements que són importants. I en quina situació estem des d'aquest punt de vista? O què implica, per dir-ho més, per anar més cap a l'Institut Estudis Catalans? Què implicaria, doncs, aquesta codificació? Què són l'Institut Estudis Catalans? Bàsicament, a través de la secció filològica, podem intervenir com a seu d'acolliment i seguiment. Doncs implica tenir, com deia abans, un lèxic i un diccionari que, en un moment determinat, després d'haver fet tries entre la variació possible, puguem dir aquest és el model de referència. I com s'està fent en aquest moment? S'està fent a través del projecte que ha finançat per la direcció general de política lingüística del projecte que acolli l'Institut d'Estudis Catalans sota la direcció de Josep Kerr, membre correspondent i amb una ponent, en aquest cas, per part de la secció filològica, que és la professora Gemma Rigau, que acaba de substituir el senyor Joan Martí. Sobre la base de què? Sobre la base? Que s'ha treballat de manera actualitzada o moderna a l'Institut d'Estudis Catalans. No es pot dictar una norma, no es pot recomanar una forma referencial sense la base de la descripció. Per tant, primera passa, s'ha de descriure què es fa servir, amb quina finalitat no pas per acollir tot les coses que es fan servir o tots els usos que fan servir, a partir de l'ús s'han de seleccionar aquelles expressions, aquelles paraules, aquelles frases, aquelles estructures gramaticals que puguin ser considerades estructures unitats de referència. Per tant, fixeu-vos que hi ha un procés de selecció del que s'utilitza, però sobre la base del que s'utilitza. Per tant, partir de la descripció de què fan servir les comunitats que utilitzen una llengua és la base per poder seleccionar els usos i crear una estàndar que després desembocarà en una normativa, es crea la estàndar i desemboca en una institucionalització de la estàndar que serà la normativa. El projecte que en aquest moment es dua terma és, a partir d'aquesta tapa de descripció, el corpus, des d'aquest corpus, d'aquesta recopilació de usos i expressions diferents de la comunitat de llengües designes, es pugui extraure una gramàtica i un diccionari a partir d'aquest corpus. És veritat, encara treballem amb el corpus i encara falta. A mi m'agradaria que faltés menys, però ni els recursos, ni les capacitats, ni la massa crítica, ni el temps de què disposa la massa crítica que s'hi dedica, doncs donen per més, per anar més accelerats. Però el que us puc assegurar, ja que és des de l'institut que anem seguint el procés de construcció d'aquest corpus i les unitats que ja es van penjant en el portal de llengües designes, us puc assegurar que aquest és un procés que funciona, que va tirant endavant i que en un moment determinat podrem tancar aquest corpus, per posar-nos ja en el fons, en la codificació, que és l'elaboració dels recursos concrets que seran la gramàtica i el diccionari. Per tant, us vull felicitar a l'equip dirigit pel Josep Kerr, que hagi-ho arribat en aquest punt, que continueu progressant anys rera a any en la construcció i en aquest camí que tendirà cap a la normativització de la llengua de signes i, aleshores, agrair-vos també, que hagi-ho posat en marxa uns estudis que han de formar uns professionals amb les mateixes eines que vosaltres en aquest moment esteu elaborant, que és una cosa molt curiosa, però es podria dir que és una normativització, la creació dels recursos per a una llengua normativitzada, sobre la marxa, de la marxa del seu propi ensenyament. És un procés dinàmic que, rara vegades, es dona en situacions socials. Moltes gràcies, doncs, i felicitats. Moltes gràcies, Teresa. Ho has dit, no? Us formació... Us formació i ensenyament, no? Us codificació i ensenyament, no? I, en aquest curs, compartit completament, què hem fet? Hem afegit aquesta formació, l'hem incrementada amb la formació a un nivell d'universitat per persones sordes, per professors sordes, perquè, a un nivell de formació de llengua de signes, fins ara estava limitat a la formació avuyents. Moltes gràcies, Teresa. Continuarem segur, perquè amb aquests equips i per tancar, tancar del tot, heu vist que aquí, a la meva esquerra, hi ha un senyor amb barba, és el de gaire de la facultat de traducció, el professor Sergi Torné. Ell ens adreçarà unes paraules al final de tot l'acte, però ara li donem un minut perquè ens saludi, perquè, si no, el deixaríem aquí. Doncs... bona tarda, tothom. Bona tarda. Parlaré com que sóc l'últim seré molt, molt breu, molt breu, però a mi em sembla que en nom de la facultat és important que hi hagi una cosa que algú digui parlant en nom de la facultat. I és que per nosaltres aquest era un curs que era important. Era important que es fes i era important que sortís bé. I jo crec que hem aconseguit que sortís bé. I jo sóc molt conscient que perquè un curs com aquest sortís bé cal la participació de moltíssima gent en molts nivells diferents. Jo crec que és de justícia que en nom de la facultat agraïm la participació de tothom que ha treballat en aquest curs. Hi ha moltíssima gent i no els puc esmentar tots, no puc esmentar ni tan sols totes les institucions que ja han participat, però jo sí que crec que hi ha algunes coses que cal dir explícitament. La primera jo crec que cal donar les gràcies a tothom que des de la universitat permet que aquest curs sortís, perquè aquest curs no hagués pogut ser real si des de la universitat no haguéssim tingut el recolzament que hem tingut en molts nivells diferents des del rectorat fins a la secretaria. En segon lloc crec que també és de justícia que cal donar les gràcies a tothom, perquè és cert que els paguem els professors, però perquè un curs d'així funcioni es necessita que s'impliquin d'una forma que va molt més enllà del que es pot pagar amb diners. La tercera cosa, el grup que cal agrair és el grup de llengua de signes actua de l'Universitat Montpelfabra, perquè és una gent, això ho puc dir de veritat perquè ho conec, sensable, entusiasta i amb ganes de fer el que sigui. Qualsevol idea esbojarrada que se'ls hi proposi, ells s'hi agafen i la tiren endavant i és un luxe poder comptar amb gent així com a companys de feina. També cal agrair l'ajuda de la Feç Soca amb qui tenim una col·laboració des de fa molt temps, ho deia abans l'Albert Casellas, una col·laboració des de fa molt temps que és molt fructífera i que jo crec que és molt bona per a totes dues parts i que tots ens interessa mantenir i, per tant, no agraeixo. I, finalment, també cal agrair els estudiants que han seguit aquest curs perquè apuntar-se a un curs que es fa per primera vegada és un risc i aquests estudiants han volgut assumir aquest risc, han apostat per creure en nosaltres i això els hem de donar les gràcies. Com que ells han apostat per nosaltres i nosaltres ens agraïm, jo crec que els hem de felicitar i desitjar molta sort i que aquest curs que han fet sigui molt útil, no només com experiència, sinó que en el futur hi haurà algun sentiment. Moltes gràcies a tots ells. Moltes gràcies, Dagà. Compartim el 100% les teves paraules, ja ho saps. Acabem aquesta primera part de presentacions i ara li passem la paraula al professor Santi Frigola, que conduirà l'acte. Bona tarda. Ara continuem l'acte. Anem fent diferents parts. Entrem en la segona part de l'acte. En aquesta part hem convidat un ponent molt reconegut internacionalment en l'àmbit de la llengua de signes, de la recerca de la llengua de signes. Fins ara ha fet molts estudis, és doctorat, és el seu nom és Christian Ratman i aquest és el seu signe. El nom és com he dit Christian Ratman. Ara treballa a la Universitat d'Humberland, a la Universitat Humboldt d'Humberland, i ell és professor de llengua de signes i també professor d'interprets. I això és tot. Li donem la benvinguda i per començar la vaixarrada ell mateix us explicarà més. Moltes gràcies. A la Universitat d'Humberland, que ell signarà un sistema de signes internacional i ara una interpretació al català i després una interpretació del català a llengua de signes catalana. Llavors fem triple interpretació internacional a català i català a llengua de signes catalana, perquè ho tingueu present per saber-ho de mirar. Ja pots començar. Moltes gràcies. Hola a tothom. La presentació que s'ha fet aquí i sobretot de la presentació en llengua de signes que s'ha fet Cristina Gelpi. M'agradaria haver trobat en algun lloc algun representant d'algun altre universitat que pogués haver fet un discurs en llengua de signes. Fins ara no he conegut ningú que ho hagi fet. És la primera vegada que ho veig i això m'ha impressionat moltíssim. Moltes felicitats de tot cor. La meva presentació serà molt breu i parlaré sobre les actituds cap a les llengües de signes. Aquest és un tema molt ampli del que es poden parlar moltes coses i del qual hi ha molt poca recerca. Implica molts punt de vista diferents i a mi m'agradaria donar-vos una visió general de tots aquests punts de vista. He fet una petita selecció de les diferents punts de vista que hi ha sobre aquest tema. Relacionat amb les actituds cap a les llengües de signes. En primer lloc, sobre la seva transmissió, les professions que hi ha al voltant de les llengües de signes, els aprenents de les llengües de signes, la varietat o les varietats de l'ús de les llengües de signes, la standardització i l'ús del sistema de signes internacional. Hi ha una certa visió sobre el futur que aquests canvis d'actitud ens poden comportar. Tot sabem que la transmissió de les llengües orals, de Catalunya o en d'altres països es fa sobretot dins de l'àmbit familiar. Es fa una transmissió generacional. En canvi, a la comunitat sorda o entre les persones sordes la transmissió de la llengua de signes es fa d'una manera molt diferent. Un 20% de les persones sordes provenen de famílies sordes. La gran majoria són fills de famílies huidores. Però, encara que aquest percentatge de transmissió és molt petit, ha tingut una incidència molt gran en l'ús de les llengües de signes i en el desenvolupament de les comunitats sordes. Us posaré un exemple del 1880 d'una celebració de la BDLP en què hi havia una comunitat sorda molt important que transmetia l'ús de la llengua de signes en els àmbits religiosos, científics, polítics. Era una transmissió molt important encara que fos part només d'una comunitat molt petita. I com s'han produït aquest canvi o aquesta transmissió? Les famílies sordes han jugat un paper important. Encara que la transmissió que han tingut ha estat molt petita. Jo crec que el paper més important l'han desenvolupat les escoles de persones sordes, perquè abans hi havia molts centres educatius només per persones sordes i allà es podia garantir la transmissió de la llengua de signes perquè era un lloc de trobada de persones sordes on la llengua s'utilitzava de manera natural. Dins de l'àmbit familiar només s'hi participava aquest 5% de persones sordes que sí que eren de famílies sordes. En canvi, la transmissió més important es produïa a les escoles. Aquesta situació ha canviat radicalment a l'actualitat perquè ara mateix pràcticament no hi ha escoles especials per a persones sordes. La majoria de persones sordes estan escolaritzades en centres d'integració o estan únicament en una aula, una persona sorda o una alumna sord envoltat de persones huidores. Pot ser només tenen l'oportunitat de contactar amb una altra persona sorda que viu en una població relativament propera. Amb la qual cosa la transmissió de la llengua de signes no es pot garantir. S'han investigat com aquesta transmissió de la llengua de signes s'ha vist interrompuda pel tancament de les escoles de persones sordes. Això ha obligat a un canvi important en totes les actituds que s'han viscut cap a les llengües de signes. Hi ha hagut altres sets de veniments que han influït en la transmissió de les llengües de signes com per exemple la situació que és la viura al meu país Alemanya en els anys 30 quan es va aprovar una llei que esterilitzava les persones sordes. Això no només succedia a Alemanya però també es va produir a Finlandia per exemple. Fins fa por s'havia produït una esterilització sistemàtica de persones sordes perquè genèticament no n'esquessin altres persones sordes. Això també ha dificultat la transmissió de les llengües de signes. Un altre factor que ha obstaculitzat aquesta transmissió ha estat la medicalització de les persones sordes a través de l'augment dels implantaments coclears i dels estudis neurològics per millorar l'audicció de les persones sordes. El gran tot això s'ha continuat transmetent la llengua de signes. Encara que no ho sembli tot això, tots aquests canvis, tots aquests obstacles tenen a veure amb l'actitud que s'ha tingut cap a les llengües de signes i cap a les persones sordes. Aquesta actitud de negació cap a les llengües de signes o cap a l'existència de les persones sordes ha dificultat en gran mesura tota aquesta transmissió en comptar-se si aquesta actitud es mantindrà al futur o anirà canviant. Un altre perspectiu relacionat amb el que ha explicat abans de la medicalització ha estat l'ús que s'ha fet de les llengües de signes des del punt de vista professional. Hi ha hagut diferents perspectives que respecten a les persones sordes com a membres d'una comunitat, no com a un objecte mèdic o d'estudi mèdic però aquesta perspectiva intenta d'alguna manera curar a les persones sordes i transformar-les en persones huidores i crec que aquesta perspectiva mèdica que no respecta l'individu com a un èser complet sinó com a un èser que cal curar millorar de la seva sordesa és la que està creixent a l'actualitat. Fa molts anys sí que hi havia algunes persones sordes que rebotxaven els implants coclears perquè creien que podien continuar utilitzant la llengua de signes però almenys en el meu país ens trobem amb la situació de persones sordes que són denunciades davant d'un tribunal perquè no volen implantar els seus fills i llavors els implants se'ls està imposant a certes persones sordes i no sabem si aquesta medicalització o aquesta perspectiva per intentar canviar a les persones sordes i convertir-les en huidores té més a veure amb una perspectiva mèdica o més aviat amb una ideologia sobre el que han de ser els éssers humans. Relacionat amb aquest tema m'agradaria parlar del paper dels intèrprets en tot aquest procés. Durant molts anys s'ha lluitat per la figura de l'interprets com a professional que donava accés a la comunicació a les persones sordes s'hi ha donat una formació s'ha favorit la seva inclusió professional s'ha potenciat el seu paper per accedir a la comunicació i a la informació però això també té una altra perspectiva. La imposició de la figura de l'interprets en la vida de les persones sordes què vull dir amb aquest concepte d'imposició? Imposició de l'interprets en l'àmbit de l'ocupació, de la salut, de la justícia, de l'educació i de la visibilitat del propi col·lectiu de persones sordes. En quin sentit? Què vull dir amb el terme imposició? La presència dels intèrprets de llengua de signes en tots aquests àmbits ha millorat la qualitat de vida de les persones sordes? Ha millorat els serveis els quals accedeixen a aquestes persones sordes? Crec que no, que ha generat nous problemes. Us posaré un exemple, l'exemple de l'educació. Hi ha molts llocs on es posa un intèrprets de llengua de signes per millorar l'educació de l'infant sort. Realment estem millorant el seu accés a l'educació. Si només té accés a la comunicació a través de l'interprets o els continguts educatius, s'hauria de fer recerca en primer lloc per saber si la figura, la presència de l'interprets en el món educatiu realment millora l'accés a l'educació per part dels infants sorts. Evidentment facilita l'accés a la informació, però és necessari aprofundir en aquesta recerca. Recentment vaig fer una petita recerca en l'àmbit professional. És un petit projecte que es diu Designs sobre l'ocupació de les persones sordes. Vaig organitzar, vaig participar en un seminari amb intèrprets de llengua de signes, amb intèrprets de llengua de signes professionals amb molta experiència i vam fer una simulació. La simulació tractava d'una entrevista laboral a una persona sorda perquè pogués aconseguir una feina. I aquesta feina, en teoria, era les nacions unides. Quan vam començar a fer la simulació, vaig fer l'entrevista laboral amb diferents intèrprets. M'entrevistava amb el meu possible empresari i cada cop utilitzava un intèrprets diferent. Em finalitza. Us he de dir que el meu discurs en llengua de signes era exactament el mateix. No vaig fer absolutament cap canvi en el meu discurs en llengua de signes ni la persona avui d'hora va fer cap canvi en el seu discurs. Només vaig aconseguir la feina gràcies a la interpretació d'un dels intèrprets. Mentre que amb els altres intèrprets no vaig aconseguir la feina hipoteíticament. Era un experiment. Llavors crec que s'hauria de discutir quina és el rol dels intèrprets en l'accés de les persones sordes a molts dels serveis. Crec que aquest és un tema sobre el qual s'hauria de profundir. Quina és la influència que té la figura de l'intèrprets en determinats moments i situacions de la vida de la persona sorda? I com l'ús que fa l'interprets de la llengua de signes de la persona sorda pot influir en el seu futur? Crec que tot això ens donaria molta llum sobre l'actitud que tenim cap a les llengües de signes i cap als professionals que treballen en diferents sàmbits relacionats amb les llengües de signes. Un altre de les perspectives de les quals us volia parlar no meva, sinó que he recollit d'altres autors fa referència als aprenents de llengües de signes. Des de fa ja molts anys hi ha moltes persones que han après llengües de signes, s'han aprovat o s'han acordat programes, currículums d'educació, cada vegada hi ha més persones sordes que estan integrades en centres educatius ordinaris i aquestes persones no han rebut cap ensenyament ni han tingut cap contacte amb la llengua de signes. I s'han convertit en aprenents de llengües de signes. I cada cop i a més aprenents de llengües de signes són llengües de signes sorts que estan competint entre cometes amb els aprenents u i dos de llengües de signes. Per exemple, jo he assistit a escoles de persones sordes des de la meva infància, des de l'escola infantil, l'escola primària i ara estic en contacte amb persones sordes que han estat integrades i que no han crescut les llengües de persones sordes. Però l'ús que fan de la llengua de signes és diferent i l'actitud que tots dos tenim que per les llengües de signes és diferent. I tots dos són persones sordes i crec que té a veure amb el tipus d'accés que aquestes persones s'han tingut a la seva llengua. Els Estats Units, per exemple, hi ha una difusió molt gran de la llengua de signes americana. He anat diverses vegades a la ciutat de Nova York i he trobat moltes persones huidores que saben llengua de signes. I això és fantàstic, perquè em puc comunicar amb molta gent. Però al mateix temps veig que hi ha més i més persones huidores que saben llengua de signes i menys i menys persones sordes que saben llengua de signes. Perquè són persones sordes que porten un implant cochlear perquè han estat escolaritzades en escoles ordinàries. I això és molt positiu, que cada cop hi hagi més persones huidores que saben llengua de signes és molt bo. Però, clar, em produeix un contrast molt gran que la comunitat de persones sordes que utilitza la llengua de signes sigui cada vegada més petita. I això és un altre element per reflexionar. Les persones que ha participat en la inauguració crec que era la senyora Cabrer que parlava del suport de les llengües de signes, dels projectes que es feien sobre la llengua de signes catalana igual que a Berlín, en el meu país també. On he treballat amb diferents nivells educatius des de l'educació infantil, a l'educació primària. He vist créixer aquests nens que després han caçat, les seves famílies, i puc identificar el tipus de llengua de signes que utilitzen diferents col·lectius i diferents grups d'edat. Quan vaig començar a fer recerca de la llengua de signes a la universitat i vam crear el corpus sobre el qual volíem fer la nostra recerca, van veure la varietat tan gran que hi havia sobre la pròpia llengua de signes a Alemanya, cosa que em va sorprendre molt. Em vaig adonar que la llengua de signes que jo coneixia no era la que utilitzava tothom, sinó que depenia de la regió, del grup d'edat, de l'edat a la qual aquesta persona havia adquirit la llengua de signes, i vaig ser conscient de la gran varietat que hi havia en relació amb la llengua de signes. Això també fa que la actitud que tinguem davant de la llengua de signes sigui també diferent perquè de quina llengua de signes estem parlant? Quina és la llengua de signes a Alemanya? Us posaré un exemple de la llengua de signes britànica, així no us parlo de la meva llengua de signes. En llengua de signes catalana com es diu dormir? Dormir, perfecte, moltes gràcies. Sí, veig que tothom ho fa de la mateixa manera aquí. Bé, en llengua de signes britànica estava parlant amb un altre investigador, més o menys de la meva edat, utilitzant aquest signe. Però els joves que han estat integrats en escoles ordinàries utilitzen aquest. Això m'ho explicaven, no vaig dir res ni vaig dir la meva opinió. Però el grup de persones sordes de la meva edat, de la Regió de Londres, estaven molt escandalitzats per l'ús d'aquest signe, sempre s'hi diuen, no, així no és signe dormir. I ells deien, no, si és que per mi aquest és un signe normal. I clar, no entenien que les llengües de signes també són llengües vives que també canvien al llarg del temps i que aquests canvis s'han d'anar respectant. Però aquests canvis al mateix temps produeixen un conflicte. Per què? Perquè interfereixen d'alguna manera sobre la meva actitud cap a la llengua de signes, perquè intento veure que la meva llengua de signes és la correcta i ho puc viure com un atac. I això pot provocar també diferents visions sobre un mateix aspecte. Un altre tema sobre el que volia parlar era el de l'estandarització. Suposo que la llengua de signes catalana hi ha diccionaris de llengua de signes, oi? La meva pregunta és si aquests diccionaris els han fet a través d'algun comitè o d'algun consell que ha seleccionat els signes del diccionari o no. Perquè abans es tenia la tendència a posar només un o dos signes sobre un mateix concepte. Però clar, qui considera que aquest ha de ser el signe que hi ha de figuren un diccionari per sobre d'un altre? Quin és el paper que estan jugant les xarxes socials com Twitter Menys? Twitter Menys però Facebook està jugant un paper molt important en l'estandarització de les llengües de signes, almenys en el meu país. Perquè hi ha moltíssimes persones sordes que tenen pàgines de Facebook i comparteixen continguts en llengües de signes. I això està provocant un canvi rapidíssim en l'ús que s'està fent d'aquesta llengua. I en la difusió que aquests canvis estan tenint sobre la comunitat sorda. Abans triaven molt de temps en debat, en discutir, en seleccionar un signe perquè fos estanderitzat. Però amb l'ús de les xarxes socials aquests canvis, aquesta estanderització es produeix com en un mes o dos mesos. I la velocitat a la que es produeixen aquests canvis ara ens pot semblar normal. Però, personalment, em produeix certs conflictes perquè puc arribar a pensar que la meva llengua de signes és la correcta i no la que estan utilitzant ara en les xarxes socials. Recordo el cas d'un casament, d'una celebració d'un casament entre persones sordes, totes usuaries de la llengua de signes a Alemanya. En llengua de signes a Alemanya, nom es diu així, es signa així. Aquest és el signe que s'ha utilitzat sempre. En canvi, els joves utilitzen aquest. Aquest? Home, jo el entenc. Sé que és de la llengua de signes americana, de la SL, però per què utilitzen la llengua de signes americana? Si nosaltres utilitzem la llengua de signes a Alemanya, a mi això m'enseny totes les alarmes. I, clar, la meva actitud cap als nous signes que provenen d'altres llengües de signes està influint en la relació que tinc amb aquestes persones sordes. I també un altre element que influïix en la standardització de les llengües de signes és la figura de l'interpret. Com us he dit abans, a la majoria d'escoles on s'escolaritza una única persona sorda o dues, es posa un intèrpret. Llavors la transmissió de les llengües de signes ja no es fa a la família, sinó que fonamentalment es fa a les escoles. Hi ha una ciutat a Alemanya que es signa així i és el signe que vol dir tenir. Molts intèrprets l'utilitzen d'aquesta manera i els infants sors també l'utilitzen d'aquesta manera. Per què? Perquè estan copiant el signe de l'interpret i estan influint en la standardització. Ens podríem preguntar si aquest és un procés natural o no i com l'actitud que té cap a la llengua de signes influïix o no en aquest procés. Ho deixo en l'aire. I per acabar us voldria parlar del sistema de signes internacional, que és un tema molt actual. Sabeu que ara les comunicacions són molt més ràpides que fa uns anys. Jo ahir estava treballant a la meva ciutat, a les 8 tenia una reunió, vaig acabar la reunió i ara em demà estava aquí a Barcelona. Les comunicacions faciliten que ens movem d'un lloc a un altre d'una manera molt ràpida, d'una manera molt més ràpida que fa 30 anys, per exemple. Cada vegada hi ha més matrimonis de persones sordes de països diferents, persones sordes refugiades, persones sordes immigrades i les llengües de signes s'estan influint les unes de les altres. És normal. Què penseu que és el sistema de signes internacional? He treballat en un petit projecte a Polònia amb una persona sorda que utilitzava la llengua de signes a Alemanya i una persona sorda que utilitzava la llengua de signes polonesa, dues persones sordes, que signaven utilitzant com signes internacionals. I vaig repetir aquest experiment amb diferents persones sordes, un total de 10 signants de llengua de signes a Alemanya i 10 signants de llengua de signes polonesa i com es produïa l'intercanvi comunicatiu entre aquestes parelles des de la seva presentació inicial a l'intercanvi d'informació personal. I com anava variant l'ús que feien del sistema de signes internacional a l'inici de la conversa i en finalitzar la conversa. Aquestes persones es van trobar per primer cop. No havien tingut cap contacte previ. Tots utilitzaven el sistema de signes internacional. Només dos o tres d'aquestes persones podien utilitzar el sistema de signes internacional. La resta no havia tingut cap contacte amb el sistema de signes internacional. Utilitzaven una barreja entre la llengua de signes polonesa, alguns signes de l'internacional, gestos, expressions facials. Al principi em signaven la llengua de signes polonesa. I jo els deia, no, si jo no ho entenc. I llavors variaven tota la seva llengua de signes per facilitar la meva comprensió. Era com una línia contínua en què hi havia elements molt visuals i préstecs que anaven agafant d'una llengua a l'altra. Era com un pèndol que anava d'una banda a l'altra dels interlocutors. El sistema de signes internacional no està reconegut en lloc. No està aprovat, no és oficial. No hi ha un sistema de signes internacional. No tots els interprets de sistema de signes internacional l'utilitzen de la mateixa manera. Ni tothom entén el sistema de signes internacional de la mateixa manera. Hi ha moltíssima varietat. Això depèn molt sovint de l'actitud que es tingui per al sistema de signes internacional i com està influint en les nostres llengües de signes. El que he intentat explicar en aquesta presentació és quines són les actituds que estan influint o que estan ajudant o posant obstacles en el desenvolupament de la llengua de signes. No he volgut dir quines actituds són positives o negatives. És impossible dir que una d'elles sigui la millor manera de respectar, de posar obstacles, de difondre, de promoure la llengua de signes. Tot això està influint en les llengües de signes i moltes vegades aquesta influència ve determinada per la ideologia que tenim sobre les nostres llengües de signes. Però el que crec que és molt important és que les persones sordes, els usuaris de la llengua de signes recuperin el control sobre les llengües de signes, que discuteixin, que no es deixin influenciar pel seu entorn i vient que tot el que està passant a l'actualitat és normal. Crec que s'ha de debatre com s'ha de recuperar aquest control de la llengua de signes a través de l'ensenyament. És el seu ensenyament correcte a través de la recerca sobre les llengües de signes amb la participació activa de la comunitat sorda. Crec que aquesta és la manera de difondre i de promoure l'ús de la llengua de signes. Moltíssimes gràcies per la vostra atenció. Moltes gràcies. Bé, i ara, en aquest acte de pluenda, com sabeu, els protagonistes o vosaltres, els alumnes. I fins ara hem tingut la participació d'altres persones, però ara serà el moment del vostre protagonisme. Veurem un vídeo que es va fer amb imatges del curs i el projectarem ara. Sisplau, si podeu baixar la llum, doncs molt bé, continuem ara. Ara parlarem jo i el Santi, jo soc la Gemma Barbarà, i parlaré d'aquest curs i dels desenvolupaments i dels continguts d'aquest curs. Però abans m'agradaria, com hem vist en aquesta imatge, en aquest vídeo, explicar també la meva experiència. Perquè vosaltres, heu explicat la vostra, encara que nosaltres no hem demanat exactament una explicació d'aquest tipus. Nosaltres el que volíem era un vídeo, però vosaltres no sabíeu per què. I vosaltres compartiu l'experiència que va estar un curs molt positiu. I nosaltres també compartim la mateixa sensació, si podeu canviar. Abans, el Sergi Torné, el de Gada de la Facultat i la Cristina Jalpi ens van explicar una mica la manera com es va criar aquest curs. I ara l'explicaré amb una mica més de detall. Aquest curs va ser una aposta molt fort de la Pompeu Fabra, el nostre equip de l'LCC Actua. Nosaltres volíem una validació, volíem criar algun tipus de curs pel professorat de l'LCC, de llengua de signes catalana, perquè tinguéssim una formació amb qualitat i una formació acadèmica, a dintre de l'àmbit acadèmic formal. I que també poguéssim fer recerca, perquè en aquest moment no hi havia res. Llavors era una preocupació que compartia la Federació de Persones Sortes catalana. Llavors, com veiem, ens havíem adonat d'aquesta necessitat de formació, de qualitat, després això que nosaltres, l'LCC Actua, van proposar a la FESOC aquesta col·laboració i els pasos que es van donar en primer lloc van ser parlar amb la facultat, en primer lloc, perdó, amb la Cristina Jalpi. I és per això que jo també ara vull aprofitar per donar les gràcies a totes aquestes persones que ens van ajudar a que hagi estat un èxit aquest curs. La Cristina Jalpi va ser una d'aquestes persones que es va orientar a fer la proposta per presentar aquesta proposta al dagar de la facultat, en aquest cas, el Sergi Torné, que va acceptar el projecte com a representant de la facultat. I després, ja van parlar amb la vicerectora d'aquell moment, la Mireia Trenx, que era la vicerectora de docència en aquell moment, i ella ens va dir que sí, que podíem continuar endavant per fer aquest curs a la Pumpeu Fabra. Després, el Consell de Govern de la Pumpeu Fabra va aprovar aquest curs, aquesta formació. Per tant, tots aquests petits pasos es van donar durant un any perquè poguéssim començar la formació. Llavors, en aquest moment vull donar les gràcies a totes aquestes persones que has mentat abans. Aquest curs va començar el setembre de 2017 fins al desembre de 2018, per tant, quatre trimestres, fins ara, quatre trimestres. I les assignatures van ser molt diverses amb continguts d'àmbit lingüístic, grammatical, de docència, de noves tecnologies, tenia una part teòrica molt forta i també una part pràctica. A més a més, algunes d'aquestes assignatures van ser noves, es van crear per aquest curs i altres eren compartides amb el grau de tradució, interpretació i de llengües aplicades de la Pumpeu Fabra. Per tant, vam aprofitar l'oportunitat que els estudiants poguéssim compartir també temps els estudiants d'un curs i de l'altre. I també vam tenir com a entitat col·laboradora a la FESOCA. El professorat principal d'aquest curs és aquest que esteu mirant en aquest moment. En primer lloc, l'Elysia Sort, la del final i Aga, que és aquí també, l'Ester de los Santos, que també és aquí, jo mateixa, la Gemma Barbarà, el Santiago Fregola, la Jordina Sánchez, que avui no hi és, està de viatge, i la Cristina Jalpi. El professorat principal, el que també vull agrair ara, perquè vam tenir moltíssima feina per poder criar tots els materials de nou, de zero, per aquest curs. Però, a més a més, aquest curs de la filosofia que teníem a l'LSC Actua, era oferir una formació de qualitat. I per això que volíem també convidar persones a més partida de fora, persones que treballessin en altres llocs, com a professorat convidat. I són aquestes persones que tenim ara. La Pepita Cedillo, que és aquí, la Noèlia Hernández, el Saul Villamerell, la Maria Josep Jarque, que és aquí també avui, la Raquel Vega, que també és aquí, el Rubén Nogueira, l'Alexandra Navarrete, que també és aquí, el Josep Kerr, la Marta Bosch i el Xavi Álvarez. Ells van donar cursos més específics de l'àmbit on ells fan recerca. I la nostra idea era que vosaltres, com alumnos, alumnes també tinguessin diferents models de professorat i diferents models d'investigadors. I ara aprofito per dir que dos dels professors principals, la Delfina i l'Ester de los Santos, l'Alexandra Navarrete i la Raquel Vega, són quatre persones que estem fent avui a la interpretació. A ILSC, a Internacional, a Català, i llavors moltes gràcies a les quatre per la feina que s'ha de fer avui. Més en altres continguts, també han convidat persones d'afora. En aquest cas, quatre persones, el Saul Villamariel, Rubén Nogueira, Emilio Ferreiro, i avui Cristian Ratman, com a convidat per la clausura de la clauenda del curs. I també ens van donar perspectives diferents de la recerca i de la feina que ells fan. En aquest curs, a més de la docència teòrica, volíem que els alumnes tinguessin experiència prèvia a dues experiències prèvies, una com a pràtiques de docència i altra com a pràtiques de recerca. Pel que diu a les pràctiques de docència, vam tenir entitats col·laboradores d'afora, on els alumnes van poder anar per fer les seves pràctiques com a professors. Aquestes entitats són el C3Pins, el SEIR Villarroel, Àgilis Comunicació i el Casal de Sort de Barcelona. I aquestes quatre entitats tenen perfils molt diferents. Des de la docència a Infantsorts, des de la docència per futurs mediadors comunicatius, la docència per intèrprets de llengua de signes i la docència per a persones que volen aprendre llengua de signes a entitats de persones sortes. I, per tant, és també una bona porta d'entrada al món de la feina com a docent de llengua de signes. A més a més, els estudiants també van fer pràctiques de recerca a la universitat. Nosaltres, la CC Actua, volíem que també tinguéssim una mica d'experiència fent recerca per defendre les seves pròpies investigacions, per conèixer millor la llengua, i això també les donaria en el futur menys seines per al seu futur professional. Sé que aquestes pràctiques algunes van ser molt dures, altres potser les vau gaudir més. És així o no? Per nosaltres, el principal, pel que diu a la formació en recerca de les persones sortes i d'aquests salunes d'especialista docent, és important conèixer bé la llengua per millorar el futur professional com a professor. Per tant, és important millorar el futur el futur professional com a docent, però també és important que hi hagi més professional sort fent recerca al món de la llengua de signes. Això és importantíssim, perquè per fer recerca s'ha de fer també visibilització, visibilització és, visibilització és fonamental que les persones sortes també estiguin a dintre de grups de recerca i facin recerca, no només des de fora com a informants sinó com a investigadors. A més a més, si la recerca avança a l'àmbit de la llengua de signes, segur que també es crearà molts neologismes per molts àmbits quan sigui necessari. Doncs ara jo vaig parlar una mica com a directora d'aquest curs i ara vull parlar una mica com a professora, com la meva experiència com a professora d'aquest curs. Aquesta imatge que teniu aquí va ser del primer dia de classe, de la primera classe, del 30 de setembre de l'any passat i l'endemà era l'1 d'octubre, casualitat. Doncs jo ara miro aquesta imatge, veig els alumnes, em veig a mi i jo miro aquesta etgema i penso, són dues persones completament diferents, perquè els alumnes abans van dir que ells van aprendre moltíssimes coses, abans d'entrar i quan van sortir que van sentir molt diferents, però jo mateixa, i jo crec que tot l'equip d'ocent van sentir el mateix també. I per això que volem donar les gràcies i agrair els alumnes. Jo veig moltes persones dient que sí, amb el cap, però el que volia dir és que l'experiència, jo ja tenia experiència com a professora per a persones sordes en diferents entitats, però aquesta promoció va ser completament diferent, molt diferent, perquè en el meu àmbit, que és la lingüística, vam tenir moltíssim debat, molta participació, moltes preguntes a vegades molt complicades. I per tant, cada vegada que jo donava una cosa a classe, jo em retornaven al toble, en tot el que vam fer a classe. I per tant, estem d'acord, jo crec. Per tant, per a nosaltres es va ser una experiència única. D'enriquiment, també com a professora i també com a investigadora, per això que volia donar les gràcies a tothom. Es trobarem segur a faltar, segur. I estem una mica tristes, segur. Ja gairebé ha acabat, en jo imagino que vosaltres us heu adonat que per ser professor de qualsevol llengua no és suficient només fer un curs, sinó que és necessari fer molta reciclatge i continuar treballant tota la vida per la millora de la formació. Jo espero que aquest curs serveix per això, per millorar, per adonar-vos dels vostres coneixements de la llengua, però també per continuar. I res més, que moltes sort, el vostre futur professional i personal. Molt bé. És bona tarda, una altra vegada. Ara em presento a mi mateix. El títol que he posat és molt greu, no? Profesorat de LSC. Vosaltres ja sabeu què és ser professor de LSC. Ja sabeu què implica, però en realitat sereu professors de llengua de signes catalana. Potser treballeu com a professors de llengua de signes catalana, però us veuran com a tals i us explicaré una mica el debat al voltant d'això. Diu que veieu. Ara estem molt tristos, perquè ja ho heu acabat, rebreu el certificat i llavors ja sortireu. I igual que a mi també, com a professor, quan ja vaig rebreu el certificat, encara no... no era... no sentia ben bé aquest títol, però ara veurem. Llavors, perdoneu, això està malament. Ho he canviat, però no sé per què aquí no surt. Tinc un atordinador i ho he passat i jo suposo. És el 1978, perdoneu, la data està... és a Rònia. Gràcies, Gemma. D'acord, aquesta fotografia és de... és de Juan Frigola, és de 1978. D'un curs dins de proes. Era el patronat, no recordo ben bé, però era de persones sordes, un curs per persones sordes. Era una institució molt forta, molta activitat. L'any anterior, havíem fet un altre curs de professorat. No m'agrada molt dir-ho perquè... no vull dir que eren ullens o sorts que el fèiem, perquè era un curs fet per ullens, l'any anterior. I era un curs també de llengua de signes. Es deia curs de mímica en aquesta època. Aleshores s'utilitzava aquest terme. Aleshores, a l'any següent, un grup d'alumnes, que també eren uïdos, la Mercè, la Mercè Calafell, que és la filla de Calafell, sentia que no volia seguir amb això. Llavors va crear aquest curs i va treballar amb Juan Frigola, i utilitzava una metodologia diferent. Era una taula amb llibres i anaven seguint punts del llibre, anaven aprenent signes. Realment jo dubto que aprenguessin el llengua, aprenien més com un diccionari vocabulari. Aquella era la metodologia d'aquell temps. Però clar, això va ser un punt de partida, per on hem arribat ara, de fer això fa 40 anys i hi ha hagut una evolució molt gran. Des de l'any 1978, ja es va crear, és la primera vegada que hi ha... això de mímica, aquest terme mímica ja no s'utilitza, es va començar a utilitzar el terme llengua de signes catalana. També els estudis del món que reconeixien les llengües. La llengua de signes catalana també es va reconèixer amb aquesta identitat. No recordo l'època, va ser aquest any, però es va graduar la primera promoció de professors de llengües signes a la Fadadació de Sorts de Catalunya. Aquí vam veure que hi havia una necessitat molt gran d'aquests cursos. El curs de Juan Frigola va ser el primer, després es van fer tres cursos més i van funcionar tots tres. Però no teníem certificats. La Fadació de Sorts de Catalunya estava preocupat i van contactar amb la Generalitat a les hores amb l'Incanob, l'Institut de Noves Profesions, l'Institut Catalana de Noves Profesions, i van... aquest institut, en aquella època, tenia l'objectiu de renovar diferents professions. Eren els responsables d'organitzar noves professions. Llavors van agafar la figura del professor de llengües signes a Catalunya com a una nova professió dins d'aquest llistat de professions que gestionaven i van crear el curs per a professorat de l'SAC. Jo vaig estar, però jo vaig ser present en un d'aquests cursos de la primera promoció. Els tres professors que hem comentat abans, Juan Frigola, a més a més es van incloure dos professors més, la Pepita Cidillo i un altre professorat, però també que es van formar per després ser professors d'infants sorts. Un altre també, crec que era lingüista. En total eren uns 6, en total de 6, i van ser 16, 150 hores de curs. És molt fàcil, realment. Jo us ho dic en vergonya. Bé, doncs vam fer aquestes hores i vam continuar endavant. Llavors vam fer el primer any, van haver-hi més promocions, i això va seguir. I després l'Incanop va desaparèixer. La figura del professor de l'SAC, aleshores, va desaparèixer d'aquest llistat que teníem de noves professions, realment. Aleshores, bé. La Federació també va deixar de coordinar això. I després, la Universitat de Barcelona també va crear diferents... Un altre curs. A més a més, una altra universitat va ser la Universitat de Girona, que va crear un altre curs per professor de l'SAC. I avui dia, aquí a la Universitat.peufabra, hem tingut aquest curs especialista usent que esperem que continui. Jo crec que tinc la sensació que seguirà endavant, que tindrem més suport per continuar fent aquest curs. Aleshores, abans hem dit que la Fesoca va fer aquest curs amb l'Incanop, i des de les hores fins ara que hem fet aquest curs a l'OPF, passen per diferents etapes. Hem tingut suport i hem pogut fer aquest curs. D'acord. Llavors, mirant enrere tota l'història, crec que el que necessitem i el que cal realment és una formació més reglada, una formació reglada del professor At. Potser, en el futur, aquests títols que oferim seran d'oficials, potser es poden afegir els estudis com a títols oficials de professorat de l'ESC, perquè la figura estigui reconeguda aquí a la universitat.peufabra. Esperem que això continui. Perquè realment necessitem que aquesta formació s'adapti a una formació reglada i que el títol que arribin a aquests estudiants sigui un títol oficial, per després poder dir oficialment que són professors de llengua de signes catalana. Perquè si no, què fem? Ens torneu el títol o què fem? Però, clar, una formació reglada suposaria un grau de 4 anys i tot el que això suposa, obviament, ara el títol que heu rebut no serviria res. És una situació una mica complicada, perquè ara vosaltres teniu aquest títol que ja sou professors, però si després aconseguim el grau de 4 anys, t'entendré la sensació que aquest títol no serveix per res. I què fem en aquest... No ho solucionem, però el que volia dir és que, el grup de LSCUP actual, el grup d'aquí de la Universitat Pumpeufabra, és el centre d'estudis per a la llengua de signes catalana que té aquest signe, amb aquest 3, el palmill de la mà. Això integra el signe de centre i que té 3 branques. El centre té 3 branques diferents. Una de les branques és la docència, on fem creació de materials, docència, etcètera. Una altra branca és la recerca, i una altra de les branques que toquem és la difusió com a responsabilitat social. En aquest sentit, sensibilització a la societat, de la llengua de signes catalana, difusió, etcètera. Aquestes són les 3 branques que toca el nostre grup, que treballem en el nostre grup, totes estan connectades entre elles, obviament, i ho fem aquí dins de la facultat de la universitat, d'un peu fabre. Per això tenim aquest signe, que són 3 branques al palmill de la mà, com 3 dits al palmill de la mà. Aleshores, el perfil professional de la figura de professor de llengua de signes està ja reconegut. No, encara no s'ha reconegut oficialment. La societat catalana és tolerant, és tolerant de cara a aquesta figura del professor de llengua de signes catalana, com que la reconeix, la tolera, però no hi ha un reconeixement oficial, com una professió més al mateix nivell que altres. I portem conant anys treballant com a professors de llengua de signes sense descans. Encara que ens han presionat, com ha explicat l'Erver Casellas, també a Cristian Ratman, la discriminació que hem tingut d'advers a la llengua. Nosaltres hem continuat treballant i transmetent la llengua. I hem salvat la llengua de signes catalana en part gràcies als professors. Sense aquests professors, no sé com hauria estat. Aleshores, tota aquesta feina hi és. Hem estat treballant les cicles formatius de graus superiors com a professors de llengua de signes ensenyant a intèrperes i a intèrperes i a consells de ceges, a Consell de Cent, el Ceir, a l'Institut Ronda, Lleida... I aquests professors que ensenyaven en professors de llengua de signes que treballaven dins d'instituts que estan reconeguts oficials dins de formacions reglades, però la seva professió, la meva professió no està reconeguda oficialment. Què fem? Qui rebrisa? Qui avalua la docència i com regulem tot això? És una situació ben estranya. També, pel que fa a la formació superior, hi ha el cicle de mediació comunicativa, el cicle formatiu de graus superior, que es fa al Ceir, a l'IES Salvador Seguí, i a d'altres. I també hi ha professors a l'Institut, a l'Institut Públics, professors sorts ensenyant llengua de signes catalana amb aquest perfil de figura de llengua de signes catalana i ensenyant assignatures d'aquest cicle. Abans ho feien el cicle de interpretació de llengua de signes, interpretació de persones sorts cegues, i ara hi ha hagut... la generalitat va veure aquesta figura dins d'aquests cicles i sí que sap que existeix, però segueix igual. A més, hi ha un màster europeu d'interpretació. El nom l'han anat canviant per ser posat a aquests punts suspensius, però també hi ha professors sorts de l'SAC, treballant a la Universitat de Barcelona en aquest màster. I aquí, a la universitat Pompeu Fabra, dins dels graus, i tenim professors sorts, jo inclòs treballant. I l'Universat ha apostat per aquesta figura, independentment del risc que això suposa, independentment de la formació no reglada, han trobat maneres d'adaptar la nostra situació a dos graus diferents. Al grau de traducció i interpretació, hi ha grau de llengües aplicades en paral·lel. Fem docència a tots dos. Déu-n'hi-do, tot el que hem aconseguit, tot el que ens han donat. Però encara i així tenim la sensació que hi ha un buit dins nostre, que en aquest lli estat de professions que dèiem abans no està reconegut. Sí que després, si hem de mesurar el perfil d'un professor de llengua de signes i hem d'avaluar-lo com ho fem. Si ho veieu, un cop trobem aquest perfil professional, veurem com adaptem totes les titulacions que hem anat aconseguint abans que estigui regulat per tal de reconèixer-les i reconèixer la figura dels professors que han estat treballant fins ara. Jo el que volia demanar és volia demanar públicament aquí la formació reglada pels professors de llengua de signes. Una carrera universitària, no ho sé, ja veurem. Ara és molt d'hora per dir, per alguna cosa, però vull posar de manifest aquesta proposta aquí i la importància de reconèixer aquesta figura de manera més oficial per tal de tenir més seguretat en la nostra professió. Moltes gràcies. Doncs ara ha arribat el moment de... és com els Òscars del cine igual, però donarem els certificats provisionals de la universitat. I la Orla. I l'entrella la farà la Cristina Gelpi, vicerectora de la Universitat i el Sergi Torné, com a diga, i jo com a directora del curs també. Llavors, sisplau, aneu caminant fins aquí i sortirà el nom a la pantalla. Doncs ara, comencem. Li agraï també els companys i els professors, perquè realment a mi em va costar molt venir, però els companys em van animar molt a venir presencialment, em costava molt venir a les classes. I gràcies a ells, gràcies a com em van animar, i gràcies a tot el que he vingut i aconseguir-te això, moltes gràcies a tots. M'agradaria... M'agradaria... Ara, els protagonistes... que els protagonistes d'avui, els estudiants, diguessin algunes paraules, algunes... alguna cosa per acabar l'acluent de l'acte, si hi ha alguna cosa que teniu a dir, que voleu dir, aprofiteu per sortir ara i expressar-nos-ho a tots aquí. Parlo de manera personal. Jo us parlaré com a la meva opinió. La meva opinió. Ja hem projectat el vídeo, l'experiència, ja l'heu vist, ha sigut una experiència molt maca, des que vaig... he rebut el títol, des que vaig arribar i he rebut el títol, ara he canviat molt, l'experiència m'ha canviat molt marcadament. I ara ja m'he format, però continuaré formant tota la vida, perquè és molt maco, com hem vist, per exemple, el fet que ens van integrar també als graus, amb altres estudiants, ens van adaptar als horaris, amb els companys, a més a més, no faltaven mai, sempre estàvem tots a classe. Sí, quan algú faltava per algun motiu, el trobàvem a faltar. Era un grup molt cohesionat, molt unit. No, si hi havia diferències d'opinions, no hi havia cap problema. Sempre estàvem contents, sempre estàvem motivats. Bueno, ja m'ho hem explicat, no cal que em repeteixi. Jo crec que potser és millor que desco que surti i digui el que vol dir. Moltes gràcies. Bé, seré molt greu, perquè ja heu vist tot, i ja no cal allargar-me massa, però quan em vaig matricular aquest curs, pensava quatre tir mestres, bueno, a veure, però realment al final no pensava que fos molt d'estrès ni res, i després ha sigut tot un procés amb els companys fins al dia d'avui. I, a més, demà despertaré, i segurament no tindré la sensació que acabat. Us dic ara, de moment, encara no m'he fet la idea, però us vull agrair tots a la facultat, els companys, a tothom. Moltes gràcies per tot. Bé, ja heu vist l'experiència en aquest vídeo. No cal que us digui res més, però per mi és molt important haver vingut i agrair a totes les persones que han vingut aquest acte de Cluenda, també a la Universitat Pompeu-Fabra, que amb els companys professors ens tornem a veure, ha aviat, moltes gràcies. Bé, jo vull també ser molt breu en resum. Tota aquesta època, abans d'això, jo no utilitzava molt la llengua de signes i parlava més, i ara quan miro realment la meva evolució és com haver tornat a néixer, realment. Ara veig la llengua com una llengua molt diferent, molt maca, i ara quan em vaig apuntar al curs era molt interessant, però realment era també molt estrany, perquè aquesta sensació que he tingut d'haver tornat a néixer després del curs no l'esperava. I de fet, amb moltes persones huyents, he conegut també moltes formes diferents de signar, i realment la llengua ens ha unit a tots i estarà sempre al meu cor. Moltes gràcies. Intentaré ser breu també. En primer lloc, quan em vaig apuntar aquí a l'Universitat Bopeu-Fabra, no és que no sapigui res, ja tenia formació de professora. Però la formació aquí m'ha donat com una segona oportunitat, tant per formar-me com a professora com a persona. I ja ets agraïm molt els companys també com m'han ajudat les ganes encara que jo treballo fora moltes hores, ells sempre m'han motivat per venir a classe, perquè ganes... No era que em faltessin ganes d'anar a classe, sempre he tingut moltes ganes d'anar gràcies als companys que tenia i també als professors, gràcies a tots ells. Jo no vull repetir una altra vegada també el que m'he explicat i el vídeo, llavors també seré breu. Jo he crescut amb llengua de signes. Quan em vaig apuntar aquí, jo ja era... Jo ara soc un fan total de la llengua de signes catalana gràcies als professors dels companys també. La primera vegada que em vaig matricular que quan vaig venir aquí sembla mentida, fins ara. I vull agrair molt els professors, per l'organització, per tot el que hem fet i esperem que continuïn l'any que ve i que tot sigui igual o millor. Moltes gràcies a tots. Continuem pel grup de WhatsApp. Bé, veient, quan vaig veure que aquest curs es sofria, a la Pumpeu em vaig apuntar. I moltes vegades ja tenia com moltes intuïcients la llengua de signes perquè signava el meu dia a dia, però quan vaig començar el curs i vaig començar a prendre gramàtica, vaig començar a veure aspectes més concrets de la llengua de signes, em vaig adonar moltes coses i vaig veure que l'ensenyament de la llengua de signes catalana és molt important i l'aprenentatge de docents per nosaltres ensenyar-la bé és molt important també i és molt positiu per la continuació de la llengua de signes catalanes, així que us vull dir a tothom que tingui l'oportunitat que us matriculeu l'enquivet aquest curs pel que val la pena, realment. No cal explicar els motius pels quals em vaig apuntar el curs ni res, seré molt breu, però aquest curs jo ja coneixia una mica de llengua, havia fet llengua de literatura gramàtica, ja tenia coneixements sobre catalàural igual, en gramàtica, en diferents llengües. Però sobre la llengua de signes catalana només era una llengua que utilitzava més el carrer amb els amics, amb el meu entorn més, però sabia l'Èxic i em faltava aprofundir molt més en el coneixement d'aquesta llengua, per exemple en l'àmbit de la lingüística, la gramàtica, l'Èxic i ara per fi hi ha aconseguit estudiar la meva llengua de manera completa. Això és per una banda. I una altra cosa és que amb els companys estic molt encatat d'haver-los conegut, perquè som de diferents edats, en alguns esbrans, en alguns més joves, però sempre hem tingut debats molt interessants i m'encantaria continuar el grup que tenim, igual com experts de llengua de signes i seguir amb els nostres debats, perquè amb els amics sorts, amb els amics sorts, ara mateix, amb la llengua de signes no puc debatre aquests temes, així que seria molt maco seguir amb aquest grup, aquest grup de WhatsApp que no desapareixis, sisplau. Igual que ha dit abans el David, quan vaig veure que feien aquest curs de la Pompeu, vaig veure com una oportunitat de continuar formant-me i aprenent. Era igual, era una novetat. I llavors ara el que m'ha donat, jo ho podré retornar també d'alguna manera, els altres us haig de donar les gràcies a tots els professors i també als companys, i a partir d'ara, no oblidarem nunca, no morirà mai la llengua de signes, la llengua de signes vivirà per sempre. Bé, som 12, jo crec que ja està bona tarda, és l'últim, però casualitat, que el primer ha sigut el més jove i jo sóc el més gran, jo vull expressar que... Perdó. Abans jo pensava que l'estudi, l'estudi de l'ensenyament, si no sabia què pensava d'aquest curs, dels continguts, no sabia què era el que ensenyaria. I els coneixia de l'escola, de quan era petit, de l'escola de la Puríssima. I llavors, bueno, mica en mica, vam anar creixent i ara després vaig veure que a la Universitat de Barcelona feien un curs però era complicat, i bé, vaig pensar, no ho vaig fer i vaig pensar, en el futur m'agradaria aconseguir fer un curs de professor de llengua de signes. I aleshores, per fi, ha aconseguit el meu desig. I llavors, un cop vaig començar aquest curs, em va començar a agradar la gramàtica. Abans la gramàtica no m'agradava gaire, la veritat, però ara, amb els companys, amb les preguntes que teníem, amb els debats de classe, ara m'agrada i de fet sento que he après moltíssim i la meva experiència. I soc ja professor de llengua de signes des de fa dos mesos gràcies a això. Bé, doncs ja donem parafinalitzat. Voleu dir alguna cosa més? Jo crec que ja està, no? Bé, ara falta que el Sergi Torné faci la clóenda de l'acte com ha d'agar de la facultat. Si podeu apagar, sisplau, el PowerPoint a la diapositiva? Seré molt, molt, molt, molt, molt breu, perquè estem tots molt cansats. Els que em coneixeu, sabeu que no sé per la llengua de signes, però, com que ara us he de dir una cosa que és molt important, vaig pensar la pendèdia amb llengua de signes perquè tothom em pugui entendre bé. I com que aquí hi ha molts bons professors, he demanat que em facin un curs intensiu de llengua de signes i a veure com sortirà la cosa. Ara tanquem l'acte. Tots vosaltres podeu anar aquí fora o ens convidarem a una copa d'acaba.