 Året af 1960, murerne og tømmerne er lige gået i gang med at bygge et nyt vartegn for Aarhus, bogtårne. Tre år senere står det færdigt. På bjerget over byen, 44 meter højt, uden vinduer med madaltagener og beklædt med universitetisk karakteristiske gule mursten. I dag, her 50 år efter, råder de 18 etager her bag mig i krydsel mellem Langlandsgade og Ringgaden, og ikke mindre end 4 millioner bøger, tidskrifter og anden materiale. Hvad tænker du, når jeg siger bogtårnet? Så tænker jeg på Aarhus Universitet, mange bøger. Selvlig bogtårnet er jo ikke åben på malet, men en god hus til, der er unipakken. Jeg ved faktisk ikke rigtig, hvad bogtårnet er, må jeg anommere. Ja, det er faktisk lidt et mystisk tårn, som mange har en forestilling om, men som de færreste har besøgt. Men det skal vi nu her i dag. Jeg har en aftale med Bibliotekskonsulentet Hueskov. Hvordan, Hugo? Goddag, Goddag. Velkommen til. Her får vi en ordvisning i bogtårnet i dag. Det kan du godt. Ja, det vil jeg meget gerne. Hvor skal vi starte med at gå ned i kælderen? Ja, vi begynder flere meter under jorden, hvor kun bibliosekarne kommer til dagligt. Nu kommer vi hen til noget af det mere historiske. I begyndelsen af træserne var den kolde krig rigtig kold, og kælderen blev bygget som beskyttelsesrum. Et hemmelig rum gæmmer den dag i dag på et lille stykke koldkrigshistorie. Hvor må det være en gang til Fort Knox, det her? Ja, så må. Men det er det ikke. Det er en gang til en tunnel, som en gang fjørte under ringgaden til en bunker på den anden side. Og det var simpelthen flukvej i tilfælde af krig. Men der er hverken flukvej eller bunker, så vi lukker jerndøren til den kolde krig. Jeg synes, vi skal gå åben på og kigge lidt det her nede. Det her er i dag vores arkiv, Italie. Og så kan du spørge mig, hvad er arkiv for noget i dem? Det er alt det, som vi på forskellige tidspunkter har ment, at periferere hvad de er, det har vi så jaugt hernede. Det kan være gamle vejviser, kataloger som ingen længere kender, og forlængst glemte ungdomsrumaner. Det kan lånes. Det kan lånes, og vejviser bruger sig utroligt tit af slæksforskere, og sådan noget til at finde ud af om Tante Agat, og at hun virkelig her er et ismærrig i bredgadet. Hun ser ind i nationalbankens idrætsforening. Nyt. Lågen om pligt afaulvering blev indført i 1902, og betyder, at bogtårne i princippet har alle tidskrifter og alle musikudgivelser, der nogensinde er udgivet i Danmark. Nyt fra mig, bog, flyveplads. Ja, den visste du slet ikke var derfor. Det må jeg sige, det er en af de få publikationer, jeg ikke har hørt om. Findes det, findes det her? Det er apparellet, jeg har hørt. Det er kongeligt, vi vil til at sige, at de har mere, så det kan godt være det rigtige. Det orker jeg ikke at slås med dem om, det er lidt uninteressant. Så vi haster videre til noget, der er interessant. For eksempel, hvad der gemmer sig bag gidrene i det her hjørne af kælderen? Inden bag, vil vi gemme nogle af de mere værdifulde ting. Og hvad kan det være? Det kan være meget værdifulde bøger, det kan være meget værdifulde materiale, det kan være maskiner, som vi ikke kan erstatte, og sådan noget. Det er mange forskellige ting. Og derfor får vi heller ikke lov til at komme ind på den anden side af træmmerne, så vi fortsætter og styrer på endnu en hemmelig dør. Det er en af det. Ja, derinde bag hjørndøren gemmer sig det, man kalder boghistorisk sjældne værker. Og siden om siden med dem står, måske overraskende, en ganske betydelig samling af danske pornoblad. Så derinde ligger weekend 6 år gange, 99. Det kunne det godt være. Mine huskår vil heller ikke lukke os herind. Han har vist ikke nøglen, og han har aldrig ikke særlig travlt med at finde den. Men hvorfor er det lige, at Vest Danmarks største samling af eksklusiv vindtætsporno skal være så hemlig? Det er skyldelse, at vi har valgt på et tidspunkt at sige, at det her er følelsam materiale. Det er følelsam på den måde, at det er unikt, og der kommer folk, som egentlig mellem skal se det, til forskningsmæssige øje med eller anden. Vi blander sig i, om vi synes, det er god eller dårlig smag. Det kunne være en risiko at have længende frit frem. Det er en risiko for hvad? For turi eller for, at nogen skulle ønske ødelægge. Der kan jo være begge tilgangen til det, så vi har graderet os på den måde. Vi forlader kælderen og de himmelige rum og bevæger os op i torne. I dag er det bibliotikarene, der bruger elevateren. Men frem til 1995 var etasjen bemanne med studerende, der sad og ventede på, at bestillingerne blev skudt op med små metallpatroner. Der putte man så bestillingssedlerne ind, og så fik Herlof Cittine og ældre og Tolletage. Den fingte han så i, og så suge denne steg igennem sådan noget sinnerlige rødssystem, og landede op på Tine, hvor Herlof faktisk tog han tægst på det af de tre etager. Og når så Herlof eller en anden studenter med hjælper havde fundet bøgerne, så blev de sendet til udlevering på en helt særlig bog elevater. De ville simpelthen smidt ind på små elevaterhylder, der kørte i et bond op på søben og så ned igen på massen. Ligesom nærkelig så producerer på Kristians bord i det elevatore. Men betyder det i dag, at der faktisk er mere manuelt arbejde i det, de bliver hentet af personer, eller hvad? De bliver læst på bogvården. Det er jo mere bogvårdende, men det kunne ikke følge med til at mængde, når man er så stor, så det kan ikke følge med til det. Derfor er det mere rationaliske med det hele kunstnede og bogvårdende kunstnede. Bågtornet var oprennelige ting som et mindre byggeri, men heldigvis var der folk, der hurtigt indsåg, at plads altid ville være det helt store problem i tornen, så der bliver konstant flyttet og omøbleret. Idag er moderne hejtæk-reoler med til at skaffe mere end 112 kilometer hylder. Det er lidt mere hejtæk hernede. Det er sådan noget tilsvarende, når vi skal installere det op på de Ørste etager. Og det var netop mellem de her reoler, at der en aften forsvandt en svenskt bibliotekar under en rundvisning. Lyset gik ud, og han var faldende over sådan en bog, han stod og kiggede på, vi andet ville fortsætte turen. Så kom vi op, og så var det sådan lidt anretningen kaffe og te og ost og sådan noget. Og så var det en af de andre svenske, der siger, hvor er Jønsson? Ja, det viste vi jo ikke. Vi er an ikke, hvem Jønsson var heller. Jamen han mangler nok. Så startede vi med at gå rundt i hele, så fandt vi ham ude i en af kælderne. Vi tydeligt hørte, at vi kom ud. Hallo, hallo, der stod en billede ravende mørk. Han er nok stået ude i en trikforterelse. Det er altså lang tid at stå i. Det er godt svenske, og ikke så lidt går i panik. Vi har set kældernes hemmeligheder, eller i hvert fald hørte om dem. Og vi har været på midteritaserne, hvor båtrafikken er størst i det daglige. Lufelhuggets gård tager smet til toppen, hvor der i dag i skjellen kommer nogen. Men sådan var det ikke før 1985. I mange år havde den danske stat en mann siddende heroppe på toppen. Alene for at holde øje med, om russerne nu var på vej indover Råkhusbukken. Det var her omkring i luften mellem Korpset, der havde deres lille kontor. Hvor de så kiggede ud over bukten. Der sad simpelthen en mann herinde og kiggede efter russer. Efter fly, som trængte en over, eller alt muligt. Det var opgaven. Bare der ingen Bambiati bibliotikare, der i nye og næste kommer stakk den arme mannen Bose. Han havde det, der tager sig til. Og det tror jeg nok. Men det var ikke noget, vi snakket om. Vi snakket det helt sikkert, ikke om, at de var her. Det er sådan noget, der er åndeligt. Vi vidste godt altid, men det var ikke noget, der fået nogen som helst måde op tog os. Så var vi jo mere optag, hvis der kom dure inden forhåb. Elevatoren går til 17 etage. Men vi kan faktisk komme lidt højere og opvisa det sig. Det er alt en etage. Og jeg er helt sikker på, at det her er hensyn til at kunne smide ting ind og ud og flugt og alt muligt. Den tager vi lige én gang til. Og jeg er helt sikker på, at det her er hensyn til at kunne smide ting ind og ud og flugt og alt muligt. Den er så luk for verdens højeste og uden tvivl farligste flugtvej. Og Berens dillebønd ser, at den aldrig kommer i brug. Tak for hjælpen. Det siger vi også og tager trappen ned til landjorden igen. Ja, men du kommer bare til. Du kommer bare igen. Tak fordi du fået dig siddet. Hvad forvinder du med båtornet? Jeg forvinder det med den gang jeg var lille og var i Aarhus for første gang. Der trøde det jo verdens højeste i bygningen. Ja, godt nok er statsbilbeteket højt. Men nok også kunne verdens højeste i bygningen set med barn og øn i Aarhus. Til gengæld er stadig et fyldt med gode historier. Jeg tænker faktisk stadig lidt på den arme mand fra militæres luftmællekorps. Gav videremmen nu også var mentalt til stede. Alle de år han sad der alene på toppen og spejde det med øst efter rusere, der heldigvis aldrig kom.