 Hvor toleranta er danskerne, det er det, som vi i dag skal have svar på. Ofte hører man, at danskerne er intolerante. Det hører man dels ude i den store verden, hvor man har bemærket stræmningerne og indvandringspolitikken. Det er blevet taget som udtryk for, at danskerne ikke brøder som indvandrerne, og der skikke, at de er indtolerante. Mohammed Krisen puster også liv til den fortolkning. Men man hører også anklagen om danskernes indtolerance fra meningsdannere her i landet. Den strammer kurs over for Kristiania, Rødninger og Ungdomthuset. Og også, at man diskuterer om, hvorvidt man for eksempel skal forbyde foreningerne som heetsbutterier. Det blev taget som udtryk for stigende indtolerance mod alternativ livsformer og anderledes tændtene. Men er der noget om snakken? Er danskerne i virkeligheden intolerante eller indtolerante? Det er sådan et spørgsmål, som jeg som forskere med speciale politiske holdninger er interesseret i. Men hvordan skal man tage temperaturen på tolerancen? Det er slet ikke så let. For det første kan man ikke bare gå ud og spørge folk om de er tolerante eller hvad. Uanset om man er tolerant eller indtolerant, så vil man formodligen svare hjertesående spørgsmål. Men et andet problem er også, at i bund og grund er spørgsmål om tolerance slet ikke spørgsmål, så man kan stille ud af det abstrakte. Når vi debatterer tolerance, så debatterer vi det altid konkret. Vi debatterer det i forhold til en konkret gruppe og en konkret praksis. Skal man for eksempel tolerere, at hispoterier holder et møde på det kongelige bibliotek? Skal man tolerere, at nazister afholder en demonstration igennem en bymette? Skal muslimske børn have lov til at tage fri fra folkeskolen for at fejre Ramadanen? Må en dansk gavis trygge tegninger af Mohammed? Spørgsmål om tolerance er på den måde altid konkret. Har disse konkrete personer lov til at gøre denne her konkrete praksis? Men problemet er også, at begrebet om tolerance i sig selv er ganske flyvsk. Hvad vil det overhovedet sige at være tolerant? Skal man være eksempelvis sympathisk indstillet over for en praksis for at sige, at man kan tolerere den? Nej, vil de fleste sige. Det politiske relevante i forhold til tolerance er ikke et spørgsmål om sympathi om, hvorvidt man kan lide den eller ej. Det er et spørgsmål om, hvorvidt man anerkender folks rettigheder til at udøve praksisen. I politisk forstand handler tolerance altså om rettigheder. Så hvis man støtter op om en gruppes rettigheder til at ydre sig uanset om man kan lide en gruppe eller ej, så er man i politisk forstand tolerant. Men derudover er det afgørende, at under bestemt omstændigheder er det, at negte visse grupper og visse rettigheder faktisk ikke udtryk for indtolerance. Det er udtryk for indtolerance, hvis man negter dem rettigheder, fordi man ikke prøver os om dem, fordi man ikke kan lide gruppen. Men samtidig så er tildelingen af rettigheder det er baseret på et gencidighedsprincip, at man siger, jeg tolererer dine rettigheder, hvis du tolererer mine rettigheder. Jeg anerkender dine rettigheder, hvis du anerkender mine rettigheder. Hvis en giv en gruppe ikke støtter op om det liberale demokrati, hvis de opfordrer til vold, og hvis de vil bruge deres rettigheder til at undertrykke andres meninger, så er det ikke nødvendigvis udtryk for indtolerance, at man negter dem rettigheder til eksempelvis at forsamle sig og østre sig. Så på den måde kan man sige at tolerance på mange måder er et spørgsmål om gencidighed. Når vi skal svare på spørgsmålet om, hvorvidt danskerne er tolerante eller indtolerante, så må vi derfor se på, hvordan de reagerer over for helt konkrete grupper, og vi må se på, hvorfor de reagerer på den måde, som de gør. Det er simpelthen sagt mere problematisk, hvis man negter en gruppe rettigheder, fordi man ikke bruger sig om dem, end hvis man negter dem rettigheder, fordi de vil bruge de her rettigheder på en måde, der undergraver demokratiet. Sammen med en række kollegaer har jeg forsøgt at tage temperaturen på danskernes tolerance på lige præcis denne her måde, og det er resultaterne der af, som jeg gerne vil inviterere med indenfor i. Vi lavede en undersøgelse, som fokuserede på 8 grupper, som alle sammen har taget fra den daglige politiske debat. Det var muslimer, det var nykristne grupper, det var den yderste højrefløjt, den yderste venstrefløjt, det var islamiske fundamentalister, det var de autonome, det var ny nazister, og det var rocker. Grundsatet, vi fokuserede på de her grupper, det var dels, at det er nogen, som vi debatterer i en daglige debat, men det er også fordi, vi havde en formodning om, at de her grupper ville falde i to mere overordnede grupper. De første fire grupper her, er nogen, som de fleste formodende vil sige, ja, men det er relativt demokratisk sindede grupper, som ikke generelt set gør brug af vold, mens de fire sidste grupper er nogen, som man kunne tro, at den almindelige danske vil tænke, ja, men her har vi nogen, som nødvendigvis selv støtter demokratiet, og som måske gør brug af vold. Hvis dansk konsularengse er et spørgsmål om gensidighedsovervejelser, ja, men så burde tolerancen få de her to set af grupper meget andre over at være vestens forskellige. Det første, vi gjorde for at undersøge det her, det var at spørge en repræsentativ udsnit af den danske befolkning, hvordan de rent faktisk opfattede de her grupper, om de opfattede muslimer som nogen, der var demokratisk sindede og som ikke gør brug af vold, osv. Og det her, det er resultaterne. Det vi spurte dem om, det var på en skala fra 0-1, i hvor høj grad man mente, at de her grupper, det var nogen, der selv udviste tolerancen, som selv respekterede demokratiet, og som ikke gør brug af vold. Og det vi kan se, det som søglen viter her, det er den gennemsnitlig danskers opfattelse af de enkelte grupper, i hvor høj grad grupperne altså selv er tolerante. Og det vi kan se, det er, at der er to nivåer her. Vi har de fire første grupper, muslimer, de yderste højre, nykristne og det yderste venstre, så man i bund og grund, i høj grad, mener, at her har vi nogle grupper, som egentlig er ganske demokratisk indstillet. Så har vi nogle andre grupper hernede, nye nazisterne, rockerne, islamiske fundamentalister og de autonome, som folk generelt siger, at her har vi nogle grupper, som ikke selv respekterer demokratids spillerætter. Så vi har altså de her to set af grupper, og spørgsmålet er nu, hvad betyder det for tolerancen. Den måde, vi målte toleranse på, var ved at spørge ind til fire rettigheder. Vi spurgte hver enkelt svarperson igen i en stor repræsentativ undersøgelse, blev presenteret for en af de her grupper, og så blev de spurgt, må den her grupper have lov at ydre sig i den offentlige debat, må de afholde demonstrationer, må de undgå overvågning af politiet eller bør politiet have bedre muligheder for at aflyde deres telefoner, må de have lov at tale på danske kyminationer. Og baseret på folks holdninger til de her spørgsmål, så lavede vi et samlet mål for, hvorvid de tolererede grupper, eller ej. Vi har med otte grupper at gøre sig for, og gør det lidt mere simpelt, så starter vi med at kigge på de seks af grupperne, som ikke har noget med islam at gøre, så vi venter med at kigge på resultaterne for muslimer og islamiske fundamentalister. Her ser vi danskernes toleranse for de seks andre grupper, for de yderste højre, for nykristne, for de yderste venstre, for nye nazister, rocker og de autonome. Som vi husker, så er 3 af grupperne, det var nogen, som man menede, hvor demokratisk sindighed, og 3 af grupperne var nogen, som man forbandt med vold. Og vi ser igen denne her niveauforskel. Vi ser, at der er grupper, som man siger, men her har vi faktisk en stor del af den danske befolkning som tolerante over for dem. 90% af danskerne, cirka, vil altså støtte op om helt basale frihedsrettigheder, og også rettigheder, som man vil sige er mindre basale, så som at tale på et dansk gymnasie, for de grupper, som de ikke forbandt med vold. Omvendt, så er tolerancen betydelig lavere over for de grupper, som man selv forbandt, eller som danskerne i alla mindighed, forbinder med vold og en manglen tilstutning til demokratiet. Så her ser vi altså, at der er noget, der tyder på, at hvordan gruppen selv opfører sig, det betyder noget for danskernes tolerance. Lagmusprøven på tolerance, det er jo ikke kun, hvor vigt man accepterer andre grupper. Det handler også noget om, hvor vigt man gjorde det uanset, om man kunne lide dem eller ej. Man kan sige, at den hårde test på tolerance, det er hvor vigt man tildeler grupperrettigheder, selvom man ikke kan lide det, de har tænkt, så at bruge de rettigheder til. Og det der spørgsmål er, at de her tre grupper, hvor vi ser, at folk er tolerante, er det så for de, at de måske i højre grad har sympathi for de her grupper end for de andre. For at måle betydningen af sympathi for tolerancen, så spurgte vi i denne her spørgsmål, så spurgte vi på en skala fra 0 til 10, i hvor høj grad føler du så sympathi for gruppen. Så hvis man blev spurgt ind til det yderste højre, så blev man altså også spurgt ind til at sige, på en skala fra 0 til 10, i hvor høj grad føler du sympathi for det yderste højre. Og det, som vi nu vil kigge på, det er, hvordan svare dem, der har allerede lavet sympathi for de her grupper, som simpelthen siger, at jeg har ingen som helst sympathi, jeg har 0 på denne her skala, i hvilken grad stemmer deres toleranser overens med alle danskere toleranser, altså dem, som ikke endetvendigvis lige frem, hader gruppen. Og her har vi de tre grupper, som ikke blev associeret med vold. Og det, vi kan se, er ganske bemærkelsesværtigt, at der er i brugn af grund ingen, som helst forskel på alle dansker, som vi kan se her med de grusøjler, og dem med allermind sympathi, som vises her i de lysegro-søjler. Uanset om du kan lide dem eller ej, så udviser du toleranser over for dem. Så her er danskerne altså tolerant i ores enlige forstand. Lad os nu prøve at vende os mod det, man kan kalde lakmosprøven på toleranse. Er det sådan, at selv dem, der er ingen sympathi, så har fra muslimer, at de også er villige til at tildelte dem rettigheder? Og igen stillet ved altså det her spørgsmål på en skala fra 0 til 10, i hvor høj grad har du sympathi for muslimer? Hvor vi før så, at ved det yderste højre, ved det yderste venstre, og ved nykristne grupper, så var der ingen forskel på dem, der havde mindst sympathi op på alle danskere, i forhold til deres toleranser over for grupperne. Her ser vi til gengæld en betydelig forskel. Dem, der har mindst sympathi for muslimer, som er representeret ved de lysegro-søjler, er betydelig mindre tolerante, end danskere i alt almindelighed er over for muslimer. For at få en forståelse for, hvor mange personer det her drejer sig om, ja men så viser vores undersøgelse som altså en representativ undersøgelse af danskere, at der er cirka 5% der har svaret, at de ingen som helst sympathi har for muslimer, altså at de er på en skala fra 0 til 1, så har de 0, eller fra 0 til 10, så har de en sympathi på 0. I forhold til de andre grupper, vi har set, ja men så er der 65%, der siger, at de ingen sympathi har for islamiske fundamentalister, og der cirka det samme ansal, som siger, de ingen som helst sympathi har for nye nazister. Så det er altså en relativt begrænset gruppe her, vi taler om, men ikke det som ændrer sig har vi at gøre med en hård kærene, som ikke ønsker at tildele muslimer rettigheder, og de ønsker ikke at gøre det, fordi de ikke bryder sig om, eller som måske er i truet af deres skikke og deres levevis. Her vil man altså kunne tale om, at der faktisk er tendenser i den danske befolkning, til islamophobi, men det er altså kun noget, vi kan se for en relativt lille skare af danskere omkring 5%. Hvad skal vi så sige, så den generelt på det her spørgsmål om, for ved danskerne er tolerante eller intolerante? Jeg mener, det generelle svar må være at sige, ja men danskerne er rent faktisk ganske tolerante. De har i forhold til en lang række grupper, ja men så har de bestået den hårdste prøve, man kan på toleranse, de siger, at selv om vi egentlig ikke bryder os om de her grupper, selv om vi ikke bryder os om den måde at tænke på, og den måde de lever på, ja men så ønsker vi at anerkende deres rettigheder. Men det, der er afgørende, det er, at danskernes toleranse også bræder sådan en gansidighedslogik. Sige, ja men vi ønsker kun, at I får rettigheder, hvis I til gengæld også anerkender vores rettigheder. Grupper, der virker ved vold eller som er ikke demokratisk sendet, dem ønsker man ikke for en del af demokratiske rettigheder. Det, der dog er problemstilling her, det såer vi særligt ved muslimer. Det er, at det ikke altid letter afgøre, om det er tilfældet, at en gruppe er demokratisk sendet eller ej. Der var jo ansynligt en hård kærne som mente, at som ingen sympathi havde for muslimer, og som mente, ja men her er det nogen, som rent faktisk truer over samfund, som ikke ønsker det godt for os. Så ved meget politiserede grupper som muslimer, ja men så kan der være et debatt om, hvorvidt de rent faktisk selv er tolerante eller ej. Med det generelle billede på spørgsmålet om, hvorvidt danskerne er tolerante må være, ja.