 Jeg hedder Klaus Mølmer. Jeg er professor i fysisk ved Aarhus Universitet. Jeg er teoretisk fysisk, og så arbejder jeg i virkeligheden ved et skrivebord det mest af tiden eller ved en computer. Jeg arbejder med teorier indenfor det, det hedder kvandefysik. Hvis du kort lige sådan skal forklare, hvad er forskellen på kvandefysik og så mere traditionelt fysisk? Ja, uden næsten sig i moderne tid, der er kvandefysiktraditionelt fysik, fordi næsten alt det fysik, vi laver, handler om at beskrive den mikroskopiske verden. Måske hvordan store materiale og egenskab afhænger af, hvad der foregår på de mikroskopiske niveau. Og det er altid den her kvandemekaniske beskrivelse. Den er mystisk, og den har nogle aspekter i sig, som vi ikke ser i dag og i dagen. Det er det, der gør mig fascinerende for en teoretiker som mig. Vi beskriver partikler som om de er flere steder på én gang. Vi beskriver målinger som processer, hvor det er helt tilfældig, hvad der sker. Og når vi har lært et mål og resultat, så sker der et eller andet mystisk med systemet. Så det udvikler sig også, når vi kigger på det. Du har nærmest en julelys i øjne, og du smiler, når du fortæller om det er mystisk. Og vi ved det ikke, og det er sandsynligheder, og hvor kommer det til at ske. Hvad er det noget af det, der har fascineret dig helt grundlæggende ved det her område? Ja, det er det. Og det var en fuldstændig uventet bonus, da jeg begyndte at læse fysik, at det her var en del af fysikken. Jeg havde ikke hørt om kvandemekanik, da jeg startede på universitetet. Det var nok i virkelig en meget sen måde, der var meget lidt afklart med hendes syn til, hvad jeg faktisk ville, da jeg begyndte at læse. Og det var først på anden studie over, hvor vi får et kvandemekanik, hvor jeg var solgt til stangelede kris. Jeg tænkte, hold heroppe. Det her er rigtig sjovt. Nu er den her fysik jo så 100 år gammel. Så jeg vidste jo ikke, om man lige foran kunne lave moderne forskninger indenfor det, eller om det nu handler mere om at flytte små kommere rundt omkring og lave de små justeringer. Men der er så opdagede nogle år senere, at der er faktisk moderne forskninger, hvor vi er nede og rører præcis ved de her skøraspekter næsten hele tiden. Så var min vej ligesom hvad jeg fundet. Men nu siger du, du startede med, at du bare begyndte at læse fysik. Men hvorfor var det fysik, du så begyndte at læse? Ja, det har jeg spurt mig selv om. Sådan lige de anekdote form. Så kan jeg huske, at der var en 12-13 års spurt min mormor mig. Hvad skal du lave, når du bliver store klaus? Og så sagde jeg, jeg skal være professor i teoretisk atomfysik. Og det har jeg sikkert plantet et eller andet. Så sædde jeg ind i hjernen på mig. Det kunne faktisk være sjovt at gå den vej. Men jeg var ikke særlig interesseret i fysik. Jeg var ikke særlig god til det. I folkeskolen var jeg bedre i sprogfagene. Og mine folkeskolen lærer, de sagde alle sammen. Jeg skulle gå i sprogeligt gymnasium. Også min fysik lærer det sværere. Men så blev jeg sådan bedre til det i gymnasien. Uden at det var helt fantastisk, men det var sådan en fag, jeg var god til. Så tænkte jeg, det var noget, jeg godt kunne have lyst til at læse os efterfølgende. Og så har jeg virkelig været, og det siger jeg, at jeg er sympati for de mange studerende, som har det svært ved deres studier. At jeg har bare været enormt heldig at komme ind på et studium. Der blev ved med at blive sjovere og sjovere. Og hvor jeg også til Synland havde de evner, der skulle tilføre matche. Og kunne se, at det var sjovt. Men vil det sige, at du egentlig valgte fysik, fordi du tænkte, når man det er måske meget klodt. Der er nok noget arbejde, det er et eller andet inden. Eller fordi det løser, som om du har bedre til de andre ting. I dag udfylder man en tilmeldning, hvor man kan vælge blandt studier. Og jeg kan huske, at jeg valgte også en prioritet, 2 og 3, som ikke var fysik. Så det har slet ikke været sådan, at det er min store drøm at blive fysikker. Men det er jo det, jeg helst ville, fordi jeg vidste, at jeg kunne. Jeg har nok også set, at mine egne fysiklære har jo haft den samme uddannelse, som jeg har haft, og tænkt, at det var måske et spændende nok arbejde. Men der er meget forskel på at sige spændende nok, og så til at opleve den begejstring, du sidder med nu. Ja, og det er præcis, som jeg siger, at jeg har bare været rigtig heldig, fordi den begejstring kom virkelig senere. Altså der er mange forskere, om man møder, som siger, at jeg kunne ikke lade være med at skille væggur, da jeg var lille at se, hvordan det fungerede. Jeg har aldrig synes, det var spændende, hvordan ting fungerede. Jeg vil sige, at en enkel gang har skilt noget, at jeg ikke kunne samle det igen, og så har det afskrægt mig fra nogen senere, og lavet en øvelse igen. Så jeg har ikke, jeg har ikke, jeg skulle vil sige, nogen har sådan et kærlighedsforhold til det fag, de har. Det har jeg også fået, men det er sådan et månedskemme tid. Du beskriver det lidt som om, der kom det her wake-up-call, eller sådan. Der begyndte det at være spændende. Kan du prøve at sætte nogle ord på, hvad er det lige præcis, da jeg gjorde det? Der blev du fanget. Altså jeg har to wake-up-calls i virkeligheden. Altså det første, det er nok i virkeligheden, det kursus, hvor jeg pludselig opdager, at holde dig op, at det her fag fysik, er ikke et rent teknisk fag, som det har været indtil der. Altså de fleste kan huske fysik i skolen og gymnasier. Der er nogle formler, vi kan regne nogle ting ud. Men pludselig så begynder det at blive rigtig dybe og mystiske spørgsmål. Og det var jeg kom bagpå mig for. Jeg visste ikke, det fandtes. Jeg visste selvfølgelig godt, at det er spændende, hvad der sker, når man udforsker himmelrummet. Og da man bliver overrasket over de ting, man ser, men jeg visste ikke, at det er sådan, jeg vil sige, at erkendelse vil være så spændende. Det er nærmest filosofisk spændende kan man sige. Og det var jo helt fantastisk. Og så falder man jo ind i den her mindelige uddannelse, fordi man skal stadigvæk lære det der håndværk. Så mit rigtig wake-up-call, det var faktisk, da jeg var kommet godt i gang med mit PVD-studium, indenfor det relativt tekniske hemmende, pludselig læste en artikel, hvor folk, de begyndte at stille de her mystiske spørgsmål i en ny sammenhæng. Og jeg kan huske, at jeg sad, jeg ville lille i ude i aftenstag nede på vores bibliotek, og læste den her artikel. Og jeg sad, at jeg fik, hvad hedder de jullysige ord, og inden jeg tænkte, nej, hvor er det sjovt, nej, hvor er det sjovt, nu gør de garanteret det her, bladder siden. Og så, ja, det var det, de gjorde. Og så var jeg fuldstændig sold. Det gik direkte op og skrev et brøv til ham, der havde skrevet den her artikel, og spurgte mig, at jeg måtte komme og besøge ham. Og det gjorde jeg lykket, så jeg kom til Paris, og studerede deres lygtider sammen. Hvad var det for en mystisk spørgsmål? Jamen, det var egentlig ikke det jo mere sådan en slags mod og lege med fysikken på. Altså, ligesom man sikkert har gjort i starten, når man opfinder de helt nye begreb, og så er det lidt en lej, fordi man udvikler ikke opdagelser for deres anvendelserskyld. Så når man har gjort en stor opdagelse, så undersøger man, hvad betyder den her, hvad betyder den der. Så det er meget en nysgerighedsdrevet, mere en anvendelsestrevet, og det er jo den spændende phase, jeg vil være i, fordi senere hen, så bliver det måske lidt mere teknisk. Og pludselig så er det begyndt, at være den her opdagelses phase igen med kvandemækningen. Det er virkelig en teorik fra 1920'erne, men primært fordi man i dag kan lave fysisk forsøg, hvor man fanger kun et atom af gangen. Man har muligheden for at studere den her mikroskopiske været, meget bedre end man kunne for 50'er og for 100'er siden selvfølgelig. Så begynder teorisk spørgsmålene at melde sig igennem, og sige, hvis man kigger på et enkelt atom, så kan du også undersøge deres spørgsmål, hvordan det ser ud, efter du har kigget på det. Spørgsmålet er rent filosofiske på Niels Bohr, alle på deres færdens tid, men som nu bliver praktiske. Og der kunne jeg se, da han lige skjære, det er faktisk... Der mangler vi at udvikle en teorik, fordi vi har aldrig tænkt på, at det skulle laves, så vi også kan forklare vores eksperimentelle kolleger, hvad det er, de ser i laboratoriet. Og hvis du nu skal oversætte det til noget, som vi almindelige dødelige og lytterne her kan forstå, hvad betyder det for os, det du sidder og forsker i? Det betyder, på den lange bane, at de her grundlæggende opdales, de kommer altid ind i nogle teknologier. Der er masser vis af teknologier i vores daglig dag, som bygger på en forståelse, også af den her kvandemekaniske adfærd. Som regel på vores daglig dag, så håndterer vi jo objekter, der er store, majestaden, enkelt atomer. Så derfor ser vi tit sådan en slags gændesnits opførsel. Og derfor forsvinder noget af det mystiske, men det er stadigvæk et spændende, og i virkelig en svært fenomen at forklare, hvorfor nogle materialer leder elektrisk strøm helt uden modstand. Det er en kvandemekanisk effekt, som vi kan forstå mikroskopisk, og som selvfølgelig har store betydning, hvis du har tænkt dig at køre et magnetisk tåg på skinner, der er superledende eller skander på sygehusen, der bruger den her type magneter uden elektrisk modstand. Så der er en trolig mange teknologier, som hvis man virkelig skal forstå, hvordan de virker, så skal man have fat i det her store teorieapparat, og også de her meget mærkelig effekter. Men det sværere eller heldigvis, eller hvad kan man sige, så forsvinder mystikken i vores verden. Vi kan bare konstatere det som fenomen. Kunne du egentlig lige så godt have læst filosofi? Altså hvis det nu er den her, med at vi stiller de store spørgsmål ved undre os, vi fascineres, vi går på opdagelse. Hvis det er det, der virkelig tænder dig, eller er det også det her med, at det rent faktisk bliver brugt og bliver udmøndet i noget konkret praktisk? Jeg tror, jeg lige så godt kunne have læst filosofi. Jeg har faktisk læst et år op på filosofi, fordi jeg ikke kunne lavere at prøve den der dimension. Så jeg tog faktisk ikke... Jeg havde tænkt mig måske at læse hele op til et bachelorniveau, men det fylder selvfølgelig for mig et æg. Men det er meget, meget spændende. Jeg synes også, at i de her år ser vi, med nogle af de svære disciplineret aktiviteter, så ser vi faktisk folk fra psykologi og filosofi, og nogle af de her fag begynder at snakke sammen på en rigtig spændende måde. Men omvendt, min fascination er indenfor den her fysisk verden. Det er noget, jeg forstår. Og nogle af de filosofiske spørgsmål, som vi stiller, er ikke kun filosofiske, det er også praktiske spørgsmål. Og det er meget spændende for at have den der sammenhæng mellem, at vi kan sidde og tænke om, hvordan mån det er, og vi kan have vores tit ønske og håb om, at tingene falder på plads på en særlig måde. Og så har vi en kvantitiv testdag efter, eller måske en anvendelse af det, vi har forstået eller indset. Nu nevner du jo selv bordet Ejnsteins, som dem der er foregangsmendt for, at I sidder i dag og forsker videre i kvendemekanikken. Men det har jo altid været sprangfarligt også at kunne, og man har talet om, at det også kan blive misbruktet, i forhold til at udvikle nogle teknologier, og man har talet om atombumten osv. I dag taler man om kvendekomputer, og man taler om overvågning, og man taler om den her kortlægning af folks adfærd via teknologien. Er de en forskning også på den måde sprangfarligt? Ja, det er den. Altså det er helt klart. Der er ingen tvivl om, at mine forskning går ind, og er med til at udvikle teknologier inden for eksempel computing. Og en af de ting, hvordan det computer er, kan det have knækkodet? Så det vil sige, at folk, der har, skal vi sige, min computer, den findes ikke endnu, men den dag den findes, de kan knække de koder, der bliver brugt på internetet og aflyte samtaler. Sådan som Juske krejler, så kan jeg altså til gengæld også tilbyde en ny måde og sende en himmelig besked på. Men nej, det er ramme af alle, hvor det her, altså det er, der er et anvendelsesaspekt, som det er næsten teknologisk forskning. Nogle gange kan det gå direkte ind i afskrækende våben teknologi, og det er så tydeligt, hvad synes vi om det? Det her med en computer, vil vi altså gerne have en hurtigere computer, vi vil altså gerne have en smart phone. Det er en forskning, der har ført til det. Går selvfølgelig også i militære laboratorer, efterretningstil i Insta. Det skal man ikke være blind for. Hvordan forholder du dig til det? Det har jeg forholdet mig rigtig meget til, også fordi jeg er med i samarbejdsprojektet, med amerikanske kolleger, de får deres penge fra, forskvarskiler osv. Nu kan det godt blive en bekendelses ting, men jeg synes alle som forskere selvfølgelig kan se sig selv i overvejen, og overvej af det her. Et aspekt af forskningen, som jeg godt vil stå inde for, det er jo ikke fordi, hvis jeg holdt op med at gøre det her, så ville de her ting ikke blive lavet, men selvfølgelig bidrager jeg til, at det bliver lavet. Som ansat på et offentligt universitet laver jeg ingenting, der er hemmelig stemplet, så du kan sige, at ved jeg prøver på at være med i front, tilvægge de her teknologier, og publicere fuldstændig offentligt alt, hvad jeg laver, så er det i hvert fald kendt, hvor jeg er, og hvor en del af den her forskningsfront er. Jeg tror, det er det bedste, jeg kan være ude for, en demokratisynsvinkel, at jeg sidder ikke i et hemmeligt militærlaboratorium. Jeg samarbejder på krydselsfærd, også med folk, der nogle gange sidder i nogle af de, der er lidt mere hemmelige konsortier, men alt hvad jeg ved, det fortæller jeg til hvem som helst. Så åbenhed kan man være med til at sikre, ved at gå ind i de her projekter. At jeg så samtidig måske også bidraget til, at du får den her computer, der kan aflyde. Det betyder måske også, at jeg er med til at lave den computer, der kan aflyde folk, der har lyst til at lave en terrorist angreb, eller den slags ting. Det er ikke fordi jeg er så fundamental, at vi stiller et spørgsmålstegn ved, at efterretningstjenest er altid... Men der er ikke nogen tvivl om, for Snowden sagde, at de går langt ud over de befolkelser, vi synes er rimelige. Men det er ikke kun spørgsmål den teknologi, de har til rådighed. Det er spørgsmål deres politiske mandat, selvfølgelig. Men hvornår gik det op for dig, at din forskning på den måde stiller nogle moralske spørgsmål til dig selv? Det gjorde det første gang. Jeg fik mulighed for at få penge fra andre killeren, de her, skal vi sige, meget uskyldige og offentlige forskningskiller. Fordi det var i det her tilfælde faktisk et dansk virksomhedsforortagende, som også involverede en tung, våbene industrikomponent. Og så tænker man, så selvfølgelig ved sig selv, nu er det faktisk, at vi står ved den her, måske i skildevej. Jeg vil ikke sige, det er ikke et dramatisk dyb overvejelse, men jeg tror, der er alle, som står i den situation, overvej af det her, i ordensnemmelse med det, som jeg politisk står for, kan virke og forsvar for mig selv, at jeg går ind i det her projekt her. Og det har jeg også taget stilling til forgang til gang, altså, at det her er okay, det vil jeg gerne, og det her, det vil jeg knap så gerne. Du lytter til supertanker, en podcast fra Aarhus Universitet. Har din fascination, som udviklet sig gennvårende, jeg ved, du siger, der var det her, og det er virkelig uaf to fart. Men sådan, det er jo mange år, nu har du været professor siden 2000, 15 år siden, og der er en forskning, der går forud for det i mange år, den grundlæggende fascination, undrende, hvor er den i dag? Jeg priser mig lykkelig, den her er stadig væk. Jeg er selvfølgelig, optaget af mange andre gørmål, end bare at sidde og forske, fordi jeg har fået andre forplikkelser, og rigtig mange af de forplikkelser, og jeg har set de rigtige folk, men den tid, jeg har til mit forskning, prøver at på 100 % dreje hen imod i de steder, hvor jeg er stadig væk fascineres. Så skør idéer, og sjove idéer, og det er sådan lidt fantastisk. Det griber mig stadig væk. Vi havde det her igen, det er et par år siden, vi havde en studerende, hvorfor griner du er? Jeg smiler fordi det her er rigtig, rigtig sjovt. Det er måske ikke dagligt, men det er i hvert fald rigtig tit, at vi får de der små, og har oplevelser. Hvis det er noget, der er mystisk, så graver vi os ned i det, og siger, det her mystisk, det skal vi have foldet ud, og nogle gange er det så, fordi vi regnede forkert første gang, men en passende brugtdel af tilfældene, så er der en lille guldgruppe af en sjov historie. Du har modtaget faktisk ret mange priser for din forskning, og blandt andet har du udtaget for din forskningspris, man kalder den William Can Rasmusens. Og noget af det du sagde, at du fik den, det var, at du var rigtig glad for, at du også fik den for formidle forskningen, for det synes du er rigtig vigtigt. I series sagde du, når man forsker i sådan noget, lidt science fiction-artigt, som jeg gør. Hvad mener du med det? Jeg mener, det er jo matematisk svært, det, vi gør. Derfor er der ikke nogen, der kan hente at åbne at studere at fysik i 3-4 år i forvejen, fordi det er meget teknisk niveau. Men det er de, der er mange sjov historie, og rigtig mange mennesker har sikkert hørt om, bor Ejenstein, der diskuterer filosofien, og de har også hørt om, at partikler er flere steder. Men hvis det bliver på det her meget kort fortalt niveau, så er det jo ren mystik, når vi taler om det. Så jeg synes, det er rigtig spændende, og jeg synes også, det er fantastisk dejligt, at faktisk tusindvis af mennesker kommer og hører forhåret af, hvor man får lov til at tale i en hel time, eller op til fire timer, faktisk. Fordi så er der tid til at fortælle, hvad det her egentlig er for noget. Også fortælle, at det er jo ikke kun, fordi det er mystik, vi synes, det er sjovt. Det er også fordi det er det, der forklager nogle kvantitativ ting, vi ser, at den her teori er... Måske skal jeg sige, at det er over teori, det er rigtig sjovt. I dagligenspråk, der betyder teori jo, man kan have en teori om at naboen er kriminell, eller man kan have en teori om et eller andet. Det er bare en tanke, man har ind i hovedet. Så mener jeg selvfølgelig en formalisme og en evne til at få ud og sige nogle ting, som vi så også har tjekket alle de steder, vi kunne. Så vi skulle næsten opfinde et nyt ord for, at det er et meget stærkere, præcis kriterium, vi bruger for, hvad vi synes er rigtigt, eller kan bruges til noget. Og det synes jeg er sjovt, og det hele med alle, der nu skal af, og sige nu skal I se, så mærkelig er den verden, vi lever i. Du lytter til supertanker, en podcast fra Aarhus Universitet. Det er pågørende at forstå, hvordan Niels Bohr i 1913 pludselig kan forklare, hvorfor atom og lyser præcis de farver, de har. Hvorfor vi har det orangselys, når vi kører på motorvejene, når vi har vores gadelygter. Det er sgu natrium, man natrium lyser, altid præcis ved den farve. Det er Niels Bohr, der laver et smart argument og tænker fuldstændig ud af boxen for hvordan verden er skruet sammen. Og så senere kommer den her fullekvandemeknik op i tyverne. Som jeg har sagt et par gange, og det bliver ikke nem at forstå hver gang, jeg siger det, at vi beskriver nu verden, som om praktikler flere steder på én gang. Vi laver faktisk i dag fysikforsøg, hvorover meters afstanden kan et atom og der store molekyler kunne forstås, hvis man må acceptere, at de både kan være i et rum eller et anden rum på samme tid. Og det har vi nogle konsekvenser af. Vi har også nogle anvendelser af det. Og for fortalt, at sådan er det, og de berømte Einsteind diskussioner, var at Einstein had svært ved at acceptere det. Han kæmpede, brav de molekyler, med forslag til at sige, at jeg ved, den her partikel er i det ene eller det andet rum. Jeg ved, at hvis jeg kigger rigtigt efter, så vil jeg altid se den enten i det ene eller det andet rum. Og de diskussioner, de to fire havde i 30'erne, 40'erne og 50'erne, med Einstein også efter Einstein, ikke ledet længere, men det blev ikke nemmere af, at de synes, det er sjovt at få det ud. Og de er meget grundlæggende. Og håber jeg, når jeg får det formidligt, så kan jeg se det, når det publikum, jeg nu står og taler med, at folk siger, at det var lige godt mystisk. Også den måde, at forskerne så efterfølgelig har sagt, hvordan tester vi det? Hvordan udfordrer vi det? Han er en af mine helde, fordi han tror ikke på en hel spor, men hans måde at udfordre teorien på er kreativ. Han forslår at hænge huller op i fjeder og tænker, hvordan gør man det? Han forslår de skørste ting for at kunne angribe den her teori. Og selvom overskrifterne senere hente var, at borer havde ret, der Einstein havde uret, så var der Einstein, der startede diskussionen og det er rigtig skat at vise, prøv på at fortælle så den her ting. Også i dag, når der kommer et eller andet lidt gået fuldt udfordret, betyvel, hvad vi ser. Det må være idealt. Men hans ønske, hans grundlag for at gøre det, var så fordi han gerne ville nå frem til, at der var noget exakt. Ja. Og på den måde kan man sige hans motiv for at sørge udfordre, at vi så ikke egentlig... Han var jo måske en lille smule konservativ, men Einstein var hans eget selv på et tidspunkt. Jeg ville akceptere en fuldstændig vilkorrelig svær matematisk beskrivelse. Det må gerne være meget abstrakt. Det må gerne være meget nyt og anderledes, det er vi vant til. Jeg vil bare gerne have, at der er en virkelighed, urhængig i dag, at vi kigger på den. Og det kan jeg egentlig ikke være uenig. Det synes jeg er en fantastisk naturlig målsætning at stille sig. Og det er også meget fint, at han præcis skriver skildere, at hvad det er, at han egentlig gerne vil. Det er kriterium som er mit kriterium, for om det er en god teori. Og så kommer Niels Bohrin i modsætning, vores beskrivelse af verden er primært en beskrivelse af, hvad vi kan sige om verden. Og jeg har i virkeligheden slet ikke brug for, at verden den overhovedet gør noget særligt. Jeg har ikke brug for, at naturen næsten findes. Bare jeg kan redegøre for mine forsøg. Man kan godt forstå hvor konflikten er, hvem de der to personer. Og den konflikt er ikke aflyst. Og i dag deler fysikere, mine kolleger i hele verden, så stadig væk i grupper, som skal vi sige, holder mere med det ene eller med den synespunkt. De modeller, som er blevet afvist, det er sådan nogle meget konkrete modeller, hvor Bohr's synespunkt viser, at være stærre. Men vi har ikke set slutningen på den historie endnu. Men dybesæt, kan det så ikke være ligegyldigt? Jo, det kunne det sikkert godt. Det kunne det sikkert godt. Man kunne måske håbe på, at undervejs hen i mod afklaringen. Hvis det viser sig, at der faktisk er en et teknisk fix, hvis der er en beskrivelse, der siger, hvor partiklerne i virkeligheden er, som Ejnstein gerne vil have det, så er det jo nyfysik. Den nyfysik vil måske være enormt vigtig for den næste udvikling. Det er næsten 100 år siden, vi har haft et rigtigt stort paradimeskift i fysikken sidst, hvor vi stillede vores verdenspillede på hovedet. Det vil jo stille verdenspillede på hovedet én gang til. Ingen kan nok gå ud og get på, hvad det vil have af konsekvenser for teknologi og så videre. I virkeligheden også vores forståelse af verden, fordi går du tre meter ned af gang, hvor vi sidder nu, så finder du de af mine kolleger, der kigger på universets skabelse. Og det er jo også atomfysikken, men hvordan den så i sin allertidligste fase skabt det stof, som verden er lavet af. Så hele vores forståelse for universets udvikling, afhænger også af, at vi forstår de her ting rigtigt. Og er der pludselig et nyt element i den forståelse, så vil den også det element også gå ind og flytte på hele vores forståelse af universet. Og sådan en eller anden endelighed, vil det så ikke bare være en ny teori, og så lever vi med det paradime i nogle år, så kommer der en ny og så bakser vi bare grundlæggende med den her virkelighed. Jo helt sikkert. Jo det her er fuldstændig enig. Jeg tror, at vi vil aldrig nogensinde sætte det sidste punktum selvfølgelig. Vi vil altid spørge, hvad der er bag ved det punktum. Og det er også til dagligt, så bruger jeg mine lærebøger. Jeg er lavet som om formalismen er rigtig enig, og jeg beskriver, men ingen seriøst naturvindskabsman vil sikkert nogensinde kunne sige, at nu har vi det endelige punktum. Altså det er en teori at rigtig indtil den er modbevist. Newton's klassiske mechanik var perfekt, rigtig god, indtil den bliver statet af relativitetstheorien. Og kvandemechanikken, så er det forkert, kvandemechanikken af relativitetstheorien er indtil nu psykselrig teori, og vi har ikke set brod på dem. Men kommer der broden dag, så får vi altså en armnivært, så har vi en Hvad er dit håb for din egen personlige andel i forskningen? Altså et realistisk håb, det er nok i virkeligheden, at jeg kan blive ved med at holde den her geist, og jeg sidder nu som leder et forskningscenter, så vi, du vil sige de ringe, jeg har i vandet omkring mig, det er de folk, jeg vækselverker med de studerende, jeg har mulighed for at vejle, og coach, og senere hen, måske også hjælp med at skubbe videre ud, så jeg nu bare kunne holde den kørende, og blive ved med at få nogen sjov idéer, at det skal, der stimulerer de her studerende og unge kolleger, så vil det næsten være, hvad hedder det, urimeltigt, og håbretter meget mere end det. Men altså selvfølgelig en del af det er også, at vi gør spændende opdagelser, og vi synes, at vi udfordrer os selv og lærer noget nyt hele tiden.