 Högflorerade ämnen eller PFAS som de också kallas är ett samlingsbegrepp för en grupp florhaltiga ämnen. Dessa finns inte naturligt utan är skapade av människan. Högflorerade ämnen används eftersom de har förmåga att bilda släta, vatten, fett och smutsavvisande ytor. De används i låga halter i många produkter. Exempelvis impregnerade textilier, impregnerat papper, rengöringsmedel och bransläckningskum. Ämnena finns även i produkter som används i verkstads- och elektronikindustrin. Dessa ämnen bryts överhuvudtaget inte ner. De finns globalt överallt i hela miljön. När de kommer ut i miljön och kommer in i levande organismer kan de inte reagera med cellernas eget maskineri och göra så att det sätts ur spel eller att det uppför sig på ett sätt som det normalt sett annars inte skulle göra. FNM har gjort en systematisk utvärdering av hur halterna på global nivå har förändrats över tiden. Vi gjorde den här studien för att det finns en oro över vilka effekter de här ämnena kan ha på människor och ute i miljön. Nu är vissa av de här ämnena reglerade i vissa delar av världen och delar av industrin har också valt att frivilligt sluta använda och tillverka de här ämnena. Så vi ville helt enkelt se om de här åtgärderna har lett till sjunkande halter. Men vi vill också se om det finns några belägg för ökande halter av ämnen som ersätter de här utfasade ämnena. Det man ser är att ämnena sprids över mycket långa avstånd. Det heller inte nedbryt bara vilket gör att de finns kvar i vår miljö under lång tid. Eftersom de löser sig i vatten då kan de följa med vattenströmmar var de än går och de strömmarna går så småningom runt i stort sett hela jordklotet. Per- och polyfluorial kylsubstanser är byggt av kål i en kedja och sen finns det flåratomer runt omkring och det här kål flår bindningen. Det är det starkaste kemiska bindningen som finns. Så det gör att det är väldigt svårt att bryta ner de här ämnena. De bryts inte ner ute i miljön av sig själv. Trots att det finns lite data från södra halvklotet kan man av övrig tillgänglig data se att även om halterna av vissa ämnen sjunkit i människor så är halterna fortsatt relativt höga i såväl djur som miljö som is eller sediment. Det går inte att filtrera bort dem eller binda dem till någonting. Det är för stor skalig problem. När de väljer ute i miljön så exponerar de organismer. Organismer till exempel fisk eller fåglar eller vad det nu är för någonting. De äter någonting. Fiskarna andas vatten och eftersom de här vattendösningar går de in i fiskarna. Fåglar andra gör äta fiskarna så får de i sig det här som har kommit in i fiskarna. Vi äter fiskarna och vi dricker vattnet också. Vi måste vara alldeles särskilt uppmärksamma på vilka hälsoeffekter dessa ämnen har och vilka exponeringsnivåer. Därför att om det visar sig att de är ännu mer bekymmelsamma ur hälso och synpunkt än vad vi vet redan idag då har vi inga möjligheter att åtgärda det i efterhand. För att halterna i levande organismer ska sjunka måste naturens egna processer göra så att ämnena blir mindre tillgängliga. Vi kan inte få halterna att gå ner tills hela världen i stort sett har slutat producera dessa ämnen. När det gäller resultaten så är det svårt att se några generella mönster vad gäller till exempel geografisk spridning eller mellan olika typer av prover men det vi kan se i alla fall är att vissa av de ämnen som har fasats ut uppvisar sjunkande halter i människor däremot så verkar det ta mycket längre tid för halterna att minska ut i naturen.